Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Heather?
CU OPT LUNI ÎNAINTE
- Amy! - Da?
- Amy, trebuie să plecăm. - Bine.
Da, sunt bine.
Heather, e în regulă.
Nu e în regulă dacă pierdem trenul.
De ce alergăm?
- Haideți! - Am întârziat.
- Așa rău am întârziat? - Da.
- Pașaportul meu e la tine? - Amy, zău așa!
O să reușim. E în regulă.
- Amy, te descurci? - Da.
- Bine. - Bun.
- Grăbește-te! - Vin!
Mă duc să fac check-inul. Aveți pașapoartele?
Fir-ar să fie!
- Deschide ușa! - Bine.
Doamne... Bun.
- Doamne! - Bun. Haideți!
Vin.
- Uite, tipul ăsta are chitară! - Am obosit.
Căutam un sentiment anume
Apoi mi-ai căzut în brațe
Crezi că au vagon-restaurant?
Am să te găsesc...
VIZITĂ CANALE MORI DE VÂNT
Amy, haide! Să mergem!
Dă-te mai încolo, Heather!
LUVRU - CHAMPS ELYSEE TURNUL EIFFEL
BARCELONA ULTIMA OPRIRE!
Știi că am să te găsesc
Mai bei?
Fă-ți de cap!
E a ta.
LA FINAL TRASEUL VINURILOR
Nu amestec așa ceva.
Eu amestec.
AMY ȘI HEATHER PLEACĂ ACASĂ!
Bun. Ajungem acolo la 5:00.
Glumești.
Câte nopți albe ai făcut în facultate?
Eram tânără. Eram bebeluș.
- Fetelor! - A fost acum o lună. Ce vremuri!
Tipul ăla se uită la mine.
Cine?
Tipul ăla.
- Să mă uit? - Cel care e atât de subtil?
Lasă mâinile jos! Nu te întoarce, că te vede!
Aproape am terminat...
cu itinerarul ăsta.
- Nu începe cu itinerarul! - Ai zis că nu mai faci asta.
Ți-am spus că facem de toate.
- Nu vrem un plan. - Nu vrem să știm.
El e?
Nu ne trebuie un plan.
- Avem nevoie de o idee... - Nu e nevoie.
Unde te duci?
Ai grijă!
Noroc!
Pa!
Cumva a...
Am venit pentru mâncare. Tu, pentru atracții.
Și ea a venit să uite că a înșelat-o fostul iubit.
- Exact. - Bravo ei!
- Pentru Amy!
Pentru Amy!
Înainte să te culci, cât timp ai vrea să petrecem la piață?
O oră, nu? O oră și jumătate?
Scumpo!
Gata, mă culc. Sunt obosită.
Bună! Scuze! Poți să-l ții puțin?
- Sigur. - Mersi.
Mersi.
Călătoareo, te bucuri că te întorci în curând?
Bună, tată! Nu pot să cred că se termină.
Dar abia aștept să încep noua slujbă.
ERNEST HEMINGWAY FIESTA
Nu pot să dorm. A fost o idee proastă.
N-a dat roade soluția ta inovatoare?
E prea tare pentru gustul meu.
Dar tu?
Eu nu pot să-mi deconectez creierul.
Înțeleg.
Fiesta? E cam ciudat
să citești asta în Spania, nu?
E vreo problemă?
Nu. Dar credeam că femeilor n-ar trebui să le mai placă Hemingway.
Avem voie să ne placă cine vrem.
Era captivant, dar problematic.
Probabil că de asta s-a însurat de trei ori.
CINĂ LA „ELS 4GATS” MÂINE, LA 13:30
E drăguț felul în care calendarul ți-a întrerupt lectura.
Sunt convinsă că tu m-ai întrerupt primul.
Te deranjează și atenția distributivă?
Te cunosc de undeva?
E distractiv.
Să enervezi străinii?
Eu sunt Jack. Tu?
Heather.
Încântat, Heather!
Acum nu suntem străini.
Nu mai suntem străini.
Așadar... Heather, ce cauți în trenul de noapte spre Barcelona?
N-o să-ți vină să crezi. Merg la Barcelona.
Vizitezi atracțiile de top din Lonely Planet?
Nu.
Minți.
Da.
- De unde ai știut? - Se vede.
Tu ce cauți în trenul spre Barcelona?
Am zis să mai citesc și eu ceva.
Ce citești?
O să-ți placă.
Glumești.
Abia așteptam să-ți arăt asta când am văzut ce citeai.
Bine, păi...
- Pe mai târziu! - Bine.
- Pa! - Noapte bună!
Îți distrag atenția?
Da.
O să fac așa.
Ai luat tot? Pașaportul?
Așa cred.
Unde e Amy?
Normal. Dumnezeule!
Amy, hai mai repede! Heather te judecă!
- Dar destrăbălează-te! - Să nu întârziem!
Bună!
Eu sunt Jack.
- Connie. - Aseară ți-am enervat prietena.
Da, am văzut șmecheria ta cu dormitul pe raftul de bagaje.
A fost genial.
Sunt băiat deștept.
O să ne prindă din urmă. Hai!
Ce înălțime ai?
1,67 m. De ce?
E înălțimea perfectă.
Toți trapeziștii au maximum 1,67 m.
La fel și acrobații care sunt lansați din tunuri.
- Pe bune? - E adevărat.
Te întreabă când te angajezi la carnaval.
- Ai lucrat la carnaval? - Da.
- Pa! - Nu pot să cred.
Am fugit de acasă ca să mă alătur circului.
Acum știu că minți.
- Viktor e foarte sexy și foarte englez. - Bine.
Diseară ne-a invitat în club.
Un loc uimitor numit Incendio. E o hală.
Bine, dar nu uitați că avem rezervare pentru cină
la Els 4Gats. Și a fost greu de obținut.
Bine, mamă. După cină putem să ieșim în oraș?
Da, sigur. E în regulă.
- Doar să ajungem la rezervare. - Bine
- Bine. - Bună!
- Amy. - Bună! Jack.
Ce ceas drăguț!
Ți se pare?
Da.
Hai!
Mi-a părut bine.
Ne vedem la circ.
Sigur.
- Cred că pe aici. - Haideți!
Sagrada Família e în construcție de un secol.
Ce s-ar întâmpla...
Gaudí știa că nu va fi terminată în timpul vieții lui.
- E îngropat acolo. - Mișto!
A murit lovit de tramvai. E îngropat acolo.
Turnul central o să aibă cam 170 m înălțime,
cu un metru mai scurt decât Montjuïc...
- Apar în felicitarea lor de Crăciun. - ... acolo.
- Vă vine să credeți... - Zi-mi despre tipul
care a venit după noi când am ieșit din gară.
Părea că se întâmplă ceva.
- Nu se întâmpla nimic. - Connie!
- Connie, zi-i! - Se întâmpla ceva.
Doamne, balonașe!
Sunt balonașe!
Stați să facem o poză! Să facem o poză...
Bine. O să fac o poză.
Uitați! Amy, vezi?
Bună! Pot să încerc și eu?
Haide! După tine.
Bine.
- Vai... Ai întârziat. - Treci în poză!
Trebuie să luăm la întoarcere.
Bine. Mersi.
- Noroc! - Noroc!
Doamne!
Amy, e mișto aici.
Ți-am zis.
Vine și Viktor. Ne întâlnim aici.
Vine încoace.
- Bună! - Salutare!
Bună!
- El e Raef. - Ralph?
- Raef. - Ralph?
- Raef. - Ray.
Poți să-mi spui așa.
- Connie. - Eu sunt Amy.
- Bună! - Heather.
Heather. Bună!
Bună!
- Cine vrea o bere? Tu? - Da.
- Tu, tu. - Da.
- Bine, mă duc să iau. - Te ajut.
- Da. - Revin.
Da?
Viktor a ajuns. Mă văd cu el.
Bine. Stai, spune-i să vină aici!
Mă duc după el.
Te întorci?
Nu, dar ești foarte sexy și te iubesc. Distrează-te!
- Bine... - Pa!
- Ne îndepărtăm de boxe? - Ce?
Vrei să ne îndepărtăm de boxe? E prea tare.
Gălăgie.
O să se întoarcă aici.
Ai telefon?
O să le găsim. Hai!
- Deci ești din Noua Zeelandă? - Da.
Deci, dintre toate cluburile și halele din Barcelona,
- ... l-ai ales pe ăsta? - Am venit să te văd.
- Serios? - Da.
Am auzit-o pe Amy spunând unde o să mergeți.
Am zis că te găsesc aici.
Tare!
Călătorești așa, pur și simplu?
Ăsta e cel mai bun mod de a o face. Văd ce se întâmplă pe parcurs.
Te lași dus de val?
Da, îmi place mult.
- Serios? - Da.
- Pe mine mă stresează. - Pe bune?
De ce?
Nu știu. Vreau să știu ce urmează.
- Bine. - Tu ai...
Ai o slujbă? Muncești? Cum...
Încerc să nu muncesc.
Mai fac diverse pe ici pe colo.
Ce anume?
Am curățat mizeria de pe bărci în Marsilia.
Am lucrat într-un supermarket. Am spălat mașini. Am...
lucrat pentru un medium.
- Multe. - Pentru un medium?
Da.
- Adică... - Oameni mișto.
Dar tu? Cu ce te... Tu muncești?
Păi, sunt din Texas.
- Bun. - Acolo m-am născut.
Am făcut facultatea la Boston,
unde le-am cunoscut pe Amy și Connie.
Și mă mut la New York în august, fiindcă mă angajez.
Ce slujbă ai la New York?
În domeniul bancar.
- Mișto. - Păi...
asta dacă găsești alinare în haos.
Și să cureți mizeria de pe bărci e tare.
Da.
Am auzit pe cineva spunând
că partenerii sunt mai compatibili
atunci când sunt diferiți.
Când sunt opuși, nu când au aceleași interese.
Nu încerc să spun că noi...
Ar trebui să ne căsătorim.
E o conversație dementă în fața clubului.
Da.
V-am găsit, în sfârșit!
Bună!
- Salut! - Ce faceți?
- Aici puteți să vorbiți pe ton normal. - Da.
- E drăguț. - Grozav!
Ați văzut-o pe Amy?
Nu pot să cred că Amy s-a dus la o petrecere cu Viktor.
Cum să nu? Îi stă în fire, nu putea face altceva.
Da, ai dreptate. Așa e.
Ia zi, s-a legat ceva?
Cu Ray?
Da. Stai, sunt destul de sigură că-l cheamă Raef.
Raef? E un nume oribil. Nu cred.
Sunt sigură că Jack a zis... Cred că se termină în „f”.
- Ray! - Da.
Nimic. Vezi? Mereu am dreptate.
Oricum, cred că mă duc cu el la hotel.
- Pe bune? - Da.
Dar tu o să te descurci?
- Da. - O să te conducă?
O să fiu bine.
- Da, o să fii bine. - Hostelul nu e...
- Hostelul nostru e aproape, mă descurc. - Sigur. Bine.
- Te iubesc. - Și eu.
Dă-mi mesaj, da?
- A fost o noapte grozavă. - Noapte bună!
- Pa! - Pe curând!
Se pare că ție îți prinde bine viața de expat.
Îmi amintește de ce am vrut să te văd în seara asta... Hemingway.
Ce e cu Hemingway?
Te-ai înșelat. Ai zis că a avut trei soții.
De fapt, a avut patru. Am căutat.
Ai vrut să mă vezi ca să-mi spui că am greșit?
Nu ca să-ți spun că ai greșit,
ci pentru Mary Welsh.
Care, presupun, e a patra soție a lui?
Da. Hemingway a băut,
a înșelat și a făcut pe nebunul în primele trei căsnicii.
Dar a stat 15 ani cu Mary Welsh, până la moartea lui.
Ea a prins tot răul. El a câștigat un Pulitzer la final,
dar a avut accidente auto și aviatice, era tot mai bolnav.
Era depresiv. Și apoi, într-o zi, s-a împușcat
în holul casei lor.
O nebunie. A fost martoră la moartea lui.
Merită să nu fie uitată.
N-o s-o mai uit niciodată pe Mary Welsh Hemingway.
Ia uite!
Vezi ăla?
Ce? Turnul?
- Da. - Ce-i cu el?
- Haide! - Bine.
Străbunicul a fost aici în anii '40.
- Aici? - Da. Și a mers cu telecabina.
A mers cu aia?
Să mergem!
- E închis, nu? - Da.
Și mai bine! Nu trebuie să plătim.
Fir-ar să fie!
Doamne, Jack, nu pot să cred că facem asta.
- Haide! - Ce-i cu mine? Eu nu intru prin efracție.
Frumos!
Ești sigur că n-o să fim arestați?
- Arestați? - Da.
N-o să fim arestați.
O să avem probleme?
Nu știu.
Probabil e încuiată. Doar...
Ce tare! Stai...
Se vede Sagrada Família de aici.
- Unde? - Acolo. E luminată.
Știi că au început construcția în 1882?
E un desen cu biserica aia în jurnalul străbunicului meu.
A luptat în Al Doilea Război Mondial.
A rămas în Europa după război.
Avea un jurnal și scria despre locurile în care călătorea.
Îl am la mine.
Încerc să merg în toate locurile menționate de el.
Frumos mod să-i aduci omagiu!
Da.
Cum îl chema?
- Russell. - Russell?
Da.
Ce seară distractivă!
Nu mă așteptam la asta.
Amy și Connie n-o să mă creadă.
Nu cred.
Jack.
Jack!
La naiba!
O, nu!
Ăia sunt oameni?
Cum facem?
Improvizăm.
- Nu. - Nu, nu înțelegi.
Am stat încuiați aici toată noaptea.
Toată noaptea. Unde ați fost până acum?
- Chemăm și noi poliția. - Trebuia să...
- Haide! - La naiba!
Heather!
I-am zis de șase ori să coboare la 9:15. Connie!
Nu a răspuns.
De ce nu luați trenul de seară?
Va trebui, dacă nu e aici.
Mi-a furat toate lucrurile!
- Ce? - Pașaportul, banii,
jacheta de piele de la magazinul SH din Bushwick!
- Mi-a furat tot. - Viktor?
Da. Mi-a spus că MDMA-ul
e foarte bun și că o să fie cea mai tare noapte.
Ce răni mi-au făcut cizmele astea!
Ești bine?
Sunt bine. Doar că m-am drogat rău
și am ajuns în Parcul Güell și nu vedeam nimic.
Îmi cânta mozaicul, m-am uitat în jur,
el plecase și îmi furase toate lucrurile.
Sigur ești bine? Putem să chemăm poliția.
Sunt bine, doar că...
Nu s-a întâmplat nimic grav.
- E grav să fii jefuită! - Știu, dar eu n-am pățit nimic grav.
Nu vreau să fac mare caz din asta. Mă simt ca o idioată.
Heather, îmi pare rău. N-am vrut să fac asta.
Important e că ești bine.
Îți luăm un pașaport de urgență de la ambasadă, o să fii bine.
Sau...
Amy, unde ziceai că s-a ținut petrecerea?
Nu, îmi amintesc de statuia asta.
Înseamnă că era în spate
și am...
Am mers pe acolo și...
- Stați așa, acolo e! - Acolo?
Viktor!
- Hei! - Viktor!
- Viktor! Ticălosule! - E cineva înăuntru?
- E cineva? - Hei!
- Bună!
- Hei! - Doamne!
Ai dat o petrecere aici aseară?
Te cunosc.
Tu ai cântat.
- Am cântat? - Da.
Puccini. Doamne!
Ai cântat aici, te-a auzit toată piața. A fost minunat.
Superb, o voce angelică.
Nu-mi amintesc, dar mulțumesc.
Cu plăcere.
Amy cântă operă?
Da.
Poți să ne ajuți să-l găsim... E un tip pe nume Viktor.
O clipă.
Bine, vin.
La naiba!
Viktor, dă-mi lucrurile!
Poftim?
Mi-ai furat lucrurile. Dă-mi-le înapoi!
Nu am lucrurile tale.
Mi-ai luat pașaportul, jacheta, portofelul, geanta, telefonul!
Lucrurile tale nu sunt la mine, păpușă.
- Suni la poliție? - Da.
Știi numărul? Te ajut?
Chemi poliția, da? Poliția.
Bine, gata. Poate că...
lucrurile tale au ajuns la mine din greșeală.
- „Poate”? - Poate. Mă duc să verific.
Stați aici! Te rog, poți să nu mai ții piciorul în prag?
- Ia piciorul! - Putem să intrăm?
Fir-ar să fie!
Doamne! Ești bine?
- Pe el! - Doamne!
Fir-ar să fie!
- Ești bine? - Da.
Da? Unde s-a dus?
Du-te după el!
Dați-vă!
Ai găsit ceva?
Jacheta din Bushwick! Mi-a văzut cineva pașaportul?
Dar... Căutați în...
- Unde e pașaportul meu? - Ce de bani!
- Doamne! - Nu renunțăm.
E aici?
- Zi... - Gata!
- Da! - Ura!
Vreți să vă prelungiți vacanța și să mergem într-o mică aventură?
Dar... Probabil că-s... Foarte furați.
Da, dar i-a furat el.
- Nu cred că e mai bine. - Două greșeli fac un lucru bun.
Iată!
Haideți!
Ce tare! O să ne distrăm!
Ești sigură?
Dă-o naibii!
Am vreo patru sau cinci mii în buzunar.
- Atât de mult? - Da.
- Ce vreți să facem? - E legal?
- Hai să mergem! - Putem să facem orice!
Hai!
Bine.
- Unde mergem? - Știam c-o să întrebi.
Vreau să știu de unde știi încotro mergi.
Cum?
- Îmi place că te roade că nu știi. - Nu mă roade.
- Doar puțin. - Doar că...
Nu, sunt doar curioasă.
Știe cineva vreodată încotro se îndreaptă?
Te simți bine?
Ai fost jefuită, după care ne-ai oferit experiența asta.
Mersi că mi-ai amintit.
Nu, eu îți mulțumesc.
Nu, serios, uite cum ne petrecem ziua!
Uite unde suntem!
Da, Amy, e bine, e în regulă.
Ai transformat cea mai nasoală zi în cea mai bună zi.
- Conducem o decapotabilă. - Știu.
Singura pe care o aveau. Datorită ție.
Una roșie.
Da, roșu-cireașă.
Roșu-cireașă.
Mulțumim mult!
Doamne, ce priveliște...
Incredibil!
E incredibil.
Doamne! Priviți cheiurile!
E absolut superb.
- Ar fi o poză foarte reușită. - Facem poză.
- Bine. - În regulă.
Apropiați-vă!
- Aici. - Adunarea!
- Fără ochelari. - Da.
- Bine, fără ochelari. - Jack, și tu!
Nu e nevoie.
Ce-i drept, ești cam urât.
- Fă-o! Nu apar în poză. - Tare!
- Bine, cum vrei. - Hai!
- E bine? - Arată...
Putem să mergem la...
Termină!
Priviți!
- Ce drăguț! - Așa.
- Ai ieșit. - Sigur că da.
Pot s-o pun pe profilul de Hinge.
- Ar trebui. - Stai, e telefonul meu.
- Îmi dai telefonul! Amy! - Faci una și la mal?
Da.
Doamne, ce frumos! Uite!
- Ce nebunie! - Hai pe aici!
Nici nu mai vreau să aud.
Poți să trăiești așa zilnic.
- Nu chiar zilnic, e exagerat... - Nu zilnic?
Astea sunt bărcile dvs.?
E bine. Mulțumesc.
Ei sunt prietenii mei.
Salut, eu sunt Raef!
Încântată!
Doamne! Credeam că o să mori.
Doamne, nu-mi place!
Ești bine?
Da.
Da, dar e totul în regulă? Viața e bună?
Încă te simți bine?
Viața e bună. N-aș schimba nimic.
- Connie, vino aici! - Da?
- Termină! - Tocmai mi-a spus că s-au sărutat,
- ... și nouă abia acum ne zice. - Amy, încetează!
- Poftim? - S-au sărutat.
Când?
A fost un sărut și a fost drăguț, după care am adormit.
A avut însemnătate?
De ce ar avea? Plecăm mâine.
Ce, între voi e ceva serios?
- Cum adică? - Connie!
Trebuie să mă duc acolo.
- Să înot. - Ba nu.
Noi doi nu țipăm destul.
E noul nostru obiectiv.
S-a făcut.
Salvador Dalí a locuit în casa asta.
- Ăsta e faimosul jurnal? - Da.
Stai...
- Haide! - Nu.
E o șansă unică în viață.
Stai...
- Nici pe-aproape. - Mai încerc.
Încă una?
Îi mai știți pe turiștii pe care i-am întâlnit la bistrou?
- Da, croatul. Da. - Da, tipul foarte înalt, Goran.
Spunea că i-a schimbat viața.
S-a curățat de degradarea societății și s-a reconectat cu sinele.
M-a făcut să cred că pot și eu să fac asta.
Ce să faci?
Să parcurg Camino.
Tu?
Ce? Crezi că mi-ar fi imposibil să fac un pelerinaj?
Nu, deloc.
Am tot contemplat în ultimul timp,
după toată faza cu Viktor.
Și...
S-a terminat fără urmări grave, dar putea și să nu fie așa...
iar asta mi se pare înfricoșător.
Nu, e în regulă. Doar că mă gândeam că poate nu e o decizie bună
să petrec aiurea prin Europa după o despărțire urâtă.
Așa că...
eu...
n-o să iau avionul spre casă mâine.
Amy, cred că asta e continuarea perfectă a călătoriei tale.
- Da? - Da.
Eu...
sunt de acord. Vorbesc serios.
Stați așa!
- Ray, ne faci o poză? - Sigur că da.
Știți că-l cheamă Raef, nu? Raef.
- Ce? - Glumești, nu?
- Raef. - Ray.
- Ai zis... - Cu „F” la final.
- „Raef” la „trei”. Trei, doi, unu. - Unu, doi...
Raef!
E o poză oribilă!
Nu! Șterge-o!
- Serios? - Nu, nu șterge poza!
Nu, arătăm bine!
- Chiar o să faci vinul? - O să fac vinul.
Sună uimitor!
Vrei să vin cu...
- Vrei să vii? - Da, vreau!
Nu se poate mai bine de atât. Uitați unde suntem!
Nu pot să cred, hoinăresc prin Europa cu un tip abia întâlnit.
Nu se numește „hoinărit” dacă mergi să înveți.
Mai degrabă ești tocilară.
Mi se pare drăguț că vine cu tine.
Sper să nu fie un criminal în serie.
- Ce-mi place! - Doamne!
Bună!
- Te iubim. - Vă iubesc mult!
Vă iubesc! Am reușit!
Am reușit!
- Amy, te rog, ai grijă de tine! - Da.
- Amy, ai uitat ceva? - Nu. Totul e în taxi.
Ești sigură?
- Pentru că ai lăsat ăsta pe pat. - Nu!
- Pașaportul meu. Am nevoie de el. - Amy!
- Mersi. Vă iubesc mult! - Verifică iar!
- Pa, mamă! - Să ne scrii! Doamne!
- Să-mi faci niște vin! - O să-ți fac mult vin.
- Pa! - Pa!
- Pe curând!
Ai puțin timp la dispoziție?
Da.
O ultimă aventură?
- Sigur. - Hai!
Gaudí a fost inspirat de natură și de tiparele sale.
Cineva a citit ghidul.
De fapt, în cazul ăsta, mama era arhitectă.
Serios?
- Nu mai e arhitectă? - Nu știu.
Cum adică?
Nu știu dacă mai face asta.
A plecat când aveam... zece ani.
A primit o slujbă nouă în alt oraș și apoi...
mă mai vizita din când în când, mă suna și-mi trimitea scrisori.
Apoi, după o vreme, n-a mai făcut-o.
E-n regulă, fiindcă mi-a fost mai ușor
să nu fiu dezamăgită dacă aveam nevoie de ea.
Da.
- Doamne! - Ce e?
E enervant. Îmi vine să mă zgârii pe față când mă uit.
Încearcă să-și facă poza.
Îi pasă doar de atenția de pe rețelele sociale.
Nu știi. Poate că vrea să împărtășească experiența asta cu prietenii
sau cu familia.
Eu cred că vrea atenție.
Gaudí n-a construit locul ăsta ca să se laude oamenii cu el
prietenilor și pe Instagram.
Gaudí ți-a spus asta?
Ar trebui să fii prezent. E forma supremă de respect.
Conexiunea, să fii prezent.
Nu înțeleg de ce te deranjează așa mult. Fii tu prezent!
N-o băga în seamă pe ea!
Ar trebui să fie o experiență spirituală
de care să te bucuri în liniște, dar oamenii sunt prea goi și anoști
și nu le pasă decât să facă poza pentru alții,
să primească like-uri și urmăritori.
Zici că oamenii sunt „goi și anoști”.
Când făceam poze cu Connie și Amy,
și despre noi credeai că suntem goale și anoste?
Te rog să-ți măsori cuvintele,
pentru că nu cred că-ți dai seama cât de ipocrit pari când zici asta.
De ce par ipocrit?
Ești în Europa și urmărești trasee din jurnalul scris de străbunicul tău.
- E diferit. - Ba nu. Pe baza experiențelor
surprinse și scrise de el.
Ei nu fac același lucru?
Doar fiindcă erau anii '40, înseamnă că ești mai presus?
Heather!
- Heather! Oprește-te! - Ce e?
- Te oprești o clipă, te rog?
- E ultima mea zi, nu vreau. - Sunt un nemernic.
Sunt un nemernic, bine?
Am fost prost. Îmi pare rău.
Nu mulți mă aduc cu picioarele pe pământ, cum faci tu.
Jack, mă duc să prind trenul. Trebuie să...
Lasă-mă să mă revanșez! Te duc la Bilbao.
Nu vreau să rămânem certați.
Pot să conduc eu?
Am pierdut mult timp gândindu-mă la ce cred alții despre mine.
Voiam să creadă toți că am o viață perfectă.
Am studiat economie și statistică.
Poftim?
Obținusem o slujbă similară cu a ta.
Serios? Tu?
Da.
Și apoi...
am avut o problemă de sănătate.
Știam că trebuie să schimb ceva, fără întârziere.
Așa că am renunțat la tot ce simțeam că îmi face rău.
Știu că treaba cu „vreau să trăiesc clipa” ți se pare o abureală.
Dar pentru mine nu e, pentru că mi-am irosit ani din viață.
Mai ai patru ore până la zbor?
Da, ceea ce e bine, fiindcă am timp să trec de controale,
să mă instalez, să beau un pahar de vin sau trei.
Și dacă nu te-ai duce?
De ce? Ai mai pregătit o aventură pe lângă aeroport?
Nu, te întrebam ce s-ar întâmpla dacă nu ai lua zborul spre casă azi.
Am rezervat și am plătit biletul. Nu pot să nu mă duc.
Nu pot să ratez zborul.
Încep slujba în două săptămâni și trebuie să mă și mut.
- Heather, teoretic... - Ce?
Dacă în următoarele patru ore pleacă avionul,
și tu nu-l iei?
Ar fi foarte rău.
Ai rata ziua cu mutarea.
Dar ce se întâmplă cu viața ta? Pe bune.
Am restul banilor de la Viktor.
Ne-am mai putea plimba prin Europa.
Faci planuri? E ciudat.
- E foarte ciudat. - E ciudat.
Bine.
Stai așa.
Îmi scriu fetele.
AMY Doamne!
CONNIE - Ray este extrem de mândru de voi.
Îți aprobă decizia?
Uite ce a trimis Amy!
Bine, porumbeilor!
Da, chiar mai mult de atât.
Uite unde sunt!
Vezi? E drăguț, nu?
Aș fi vrut mai mult decât un mesaj când ai decis să-ți prelungești vacanța.
Știu, scuze. N-am vrut să te îngrijorez sau să te stresez.
Ne distrăm de minune și e atât de frumos!
Când o să mai am ocazia asta?
Dar noua ta slujbă?
Ai zis că vrei să te instalezi.
Ăsta era planul nostru.
Dar de asta am planificat o mică...
perioadă tampon între vacanță și prima zi de muncă.
Pentru că am...
Voiam să-mi rezerv timp să mă instalez, dar cred că mă descurc.
O să mă întorc la timp, doar că puțin mai bronzată.
Și fetele?
Și ele și-au prelungit vacanța.
Vreau doar să fii în siguranță.
Sunt în siguranță, promit.
- Bine, te iubesc. - Și eu. Stai liniștit!
- Bine, pa! - Bine, pa!
Cum a fost?
Nu-mi place să mint.
Știe că umbli prin Europa cu un necunoscut?
- Nu? - Nu.
- Doar își face griji. - Știu, îl iubesc.
N-am ratat niciun zbor până acum.
Mai ales nu intenționat.
Nu mă miră deloc.
Uite aici!
Aici.
Da, San Sebastián, 1946.
„În inima Donostiei,
„unde marea îi șoptește secrete țărmului...
„stăteam pe un pod, gândindu-mă la sfârșitul războiului.
„Acum un an zăceam rănit pe un câmp de luptă,
„privind moartea în ochi.
„Nu știu cum sau de ce am scăpat, dar am făcut-o
„și am avut o revelație.
„Mi-am dat seama că viața mea, lungă sau scurtă,
„e doar a mea.
„N-o să mai irosesc nicio secundă.
„N-o să stau pe țărm, regretând oportunitățile pierdute.”
- Hai, e în regulă. - Unde mă duci?
E în regulă, haide!
- Am mai fost aici. - Unde...
Asta e casa cuiva?
Da. Doar că nu știu dacă e cineva acasă.
Cum adică?
Jack, nu-mi place. Nu putem intra în...
E în regulă, zău!
Doamne!
Jack!
Ce mai faceți? Mă bucur să vă văd.
- Ce mă bucur! - Ea e Heather.
- Heather, încântată! - Bună!
- Sunt Ana. - Ana! Încântată!
- Ce mă bucur! - Heather.
- Încântat! - Încântată!
A trecut multă vreme.
A bătut la ușă
și ne-a zis: „Mă numesc Jack.
„Cred că tatăl tău l-a cunoscut pe străbunicul.”
- Atât? - Fără să se prezinte.
- Doar a zâmbit. - Fără alte relații? Doar...
- Pur și simplu. - Are un zâmbet simpatic.
Au stat ore întregi împreună.
Uneori traduceam.
Uneori, Jack îl asculta pe bătrân vorbind o limbă pe care n-o înțelegea.
Erau momente când nici nu simțeam nevoia de traducere.
Nu-mi păsa, voiam doar să ascult.
Heather!
Jack spune că știi să cânți la chitară.
- Ai spus. - Da?
Îmi pare rău.
- Așa a spus. - Jack greșește.
Nu, eu îl cred.
- Nu. - E prietenul meu.
- Îl cred. - Știu, dar greșește.
- Hai, cântă-ne ceva! - Nu...
Cântă o melodie pe care s-o putem cânta și noi.
- Vreți să cântați? - Da, vrem să cântăm.
- Bine. - Te rugăm.
În regulă.
O să încerc.
Da.
Dar i-am spus lui Jack că n-am mai cântat din liceu.
Fiți atenți!
Mi s-au scurs 25 de ani din viață
Și încă încerc să urc dealul speranței
Să întrezăresc o destinație
Haideți!
Așa că mă trezesc dimineața
Și ies din casă
Inspir adânc, sunt zbuciumată
Și țip din toți rărunchii
„Ce se întâmplă?”
Și spun: „Hei, da”
„Hei, da”
Spun „Hei!”
„Ce se întâmplă?”
Și spun: „Hei, da”
„Hei, da”
Spun „Hei!”
„Ce se întâmplă?”
Asta este.
Bun.
- Bravo! - Nu.
Cred cu adevărat că gândurile modelează...
viitorul.
Vorbesc serios.
Sigur că da.
Universul, sau Dumnezeu
sau cum vrei să-i spui, vibrează pe aceeași frecvență
cu gândurile noastre,
așa că trebuie doar să lansăm intențiile cât de des putem.
Nu știu dacă-s convinsă de asta.
Dar ce convingeri ai?
Nu sunt sigură că universul funcționează așa.
Deși ar fi frumos dacă uneori ar fi așa.
De unde ai apărut?
Din Texas.
- Bună dimineața! - Ce faci?
Sunt somnoroasă.
Avem mic-dejun, dacă ți-e foame.
Arată bine.
Îți vine să crezi că au pus o cadă în dormitor?
Mulțumim, Viktor.
- Mulțumim, Russell. - Mulțumim, Russell.
Toată experiența asta e incredibilă.
Nu vreau să mă opresc. Vreau să fac asta mereu.
Nu vreau să se termine.
E foarte special.
Tu ești specială.
- Pot să te întreb ceva? - Da.
Dacă ai putea să pui o întrebare...
Lui Dumnezeu sau universului... Iar încep!
... sau puterilor divine. O singură întrebare...
și ai primi...
un răspuns direct...
Ce întrebare ai pune?
„Care e scopul meu?”
Da.
Și nu m-am mai gândit niciodată la asta.
- E ținută obligatorie? - Da.
Trebuie să ne îmbrăcăm în alb, cu eșarfe roșii.
Adică Hemingway a purtat asta? E prea cool ca să se fi îmbrăcat așa.
Chiar trebuie.
Călăreții de tauri de pe vremuri
beau whisky până goleau sticla,
apoi urinau în sticlă și o poșteau, își beau urina.
- Poftim? - Serios.
Crezi că mai fac asta?
Cred că da.
Probabil că de aia călărețul spaniol din Fiesta
spune că bea mereu whisky.
- Sigur își bea urina. - Foarte posibil.
Începe.
Acolo.
- Mă bag, Heather. - Nu!
- Urează-mi noroc! - Nu!
Jack!
A fost o mare prostie.
Încetează!
Te-ai dat mare vrăjeală de macho, în stilul Hemingway. Simpatic.
- Încetează, pe bune! - Scuze.
- Nu mă face să râd! - Pe bune.
Bună!
Cred că mi-am dislocat umărul.
Hai să investigăm, bine?
Ai nevoie de ajutor? Te ajut?
Mă descurc.
Simt că universul îți transmite un mesaj
în legătură cu folosirea banilor furați.
Doar îi dăm înapoi lumii.
În plus...
- Banii lui Viktor s-au dus de două zile. - Ce?
- Ăștia-s banii tăi? - Da.
- Jack, e scump. - Ne socotim noi mai târziu.
Pot să te ajut?
Sigur, poți să plătești ce vrei.
Corpul și spiritul meu
Bună!
Nu contează cât de departe ești
Știu că o să fii steaua mea călăuzitoare
„Porto, al doilea oraș ca mărime din Portugalia,
„a dat numele țării și vinului de Porto.”
Fii atentă! „Porto, 25 august 1946.
„Ce dimineață frumoasă, cu briză
„și valuri care se sparg de stâncile scăldate de soare.”
- E frumos. - Cred că a mea e mai bună.
Nu spune asta despre Călătoriile lui Tracy!
Bună! Mă vedeți?
- Da. - Te văd.
Mă plimb prin soare toată ziua și mă bronzez.
Nu uita crema pentru protecție!
Da, mămico!
Cu plăcere.
Bei vin la prânz?
Ce face Raef?
Raef?
- Da. - Unde e? De ce nu ne salută?
- Culege struguri pe undeva. - Raef!
A devenit ceva serios,
- ... foarte repede. - Da?
Da, e foarte bine.
Pe iubitul meu îl cheamă Camino.
Sunt la jumătatea drumului.
Voi unde sunteți?
Suntem la o pensiune drăguță.
- Povestește-ne tot! - Da.
Explorăm diverse locuri,
ghidați de jurnalul străbunicului său.
Nici nu facem planuri, pur și simplu mergem.
Te simți bine?
- Da. Tu? - Ai făcut scurtcircuit?
- Nu te întorci în curând? - În cinci zile.
Și vine cu tine? Cum o să procedați?
Nu știu încă.
- Ați discutat despre asta? - Nu.
N-are niciun plan.
Dar felul în care vorbim...
mă face să simt că ar avea.
Vrei să vină cu tine?
Mi-ar plăcea mult.
Mi-ar plăcea să vină cu mine la New York.
Nu e o simplă aventură.
- Da. - Înțelegeți?
Cred că m-am îndrăgostit.
Stai așa, a spus cuvântul cu „î”!
O să vomit.
Doamne! Ar fi bine să discutați, atunci.
Deja mi-e dor. Deja îmi lipsește el.
Nu vreau să fie ultima oară când ne vedem.
Trebuie să aduc subiectul în discuție. O să fac asta.
Engleză, vă rog.
Clínica Pamplona, vă sunăm în legătură cu accidentul la umăr.
Am observat ceva anormal la radiografie
și vă recomandăm să faceți analize cât de repede.
În regulă.
Ai văzut asta?
- Ce? - Pot să...
- Te superi? - Nu.
Uite!
Nu pot să cred!
- Ce nebunie! - Pe bune!
Îți par cunoscute?
Nu, nu le-am văzut.
„Santa Pau e un sătuc din Pirinei,
„la intersecția a trei țări.
„Dacă o iei pe calea greșită, poți să-l ratezi
„și o să regreți toată viața.
„E aprilie, sunt aici în perioada festivalului lor.
„Se încheie iarna și întâmpină Santa de la Primavera,
„Sfânta Primăverii.
„Sunt aici de șase zile și nu s-au oprit din dans.
„Fac asta de secole întregi. Și-au păstrat credința
„că primăvara vine, că viața continuă.
„Dansează în fața morții.
„Nu știu când se opresc. Poate că n-am s-o fac nici eu.”
Crezi că mai există festivalul?
Nu știu. Unde este
Santa Pau?
Nu știu.
Hai să le punem bine!
Poți să le iei tu.
Păstrează-le!
Cred că Russell voia să le ai tu.
Te iubesc.
Și eu. Dar n-am vrut să zic eu prima.
Bună!
Uite!
Dacă vezi dincolo de turnul ăla, acela e Colosseumul.
Te ajut cu ceva? Ți-ai rezervat zborul?
O să am suficient timp să mă instalez în apartament...
și să încep noul job lunea următoare.
A rămas mai puțin de o săptămână, să știi.
Și am vrut să te sun...
ca să-ți spun...
că am cunoscut pe cineva.
Ai cunoscut pe cineva?
Cum îl cheamă? De unde e?
Se numește Jack.
E din Noua Zeelandă.
Cu ce se ocupă?
De ceva timp, reface...
drumul străbunicului său prin Europa, așa cum apare în jurnal.
Reface drumul din jurnal? De ce?
Păi...
străbunicul lui a fost soldat în Al Doilea Război Mondial.
Și, în semn de omagiu,
Jack îi calcă pe urme.
E o poveste foarte frumoasă
și poate că o să scrie o carte despre asta sau...
- Heather! - Trebuie să închid.
- Te iubesc. Pa! - Pa!
Te-ai plimbat ceva.
- M-am rătăcit. - Da?
Se pare că o să scriu o carte?
Păi...
voiam să-ți spun.
- Da? - Da, m-am gândit...
Că ar da o însemnătate cauzei mele?
Nu. Ce faci tu are însemnătate.
Spuneam doar că e o experiență minunată
și că ceea ce faci...
Nu e ceva de care am nevoie.
În regulă.
Și de ce ai nevoie?
N-am nevoie de nimic.
Am totul aici.
Bine, dar ce e aici urmează să se termine.
Eu am un zbor spre New York și n-am discutat despre...
ce părerea ai despre asta.
Cred că ar trebui să profităm de fiecare zi până pleci.
Până plec, și apoi ce?
Nu știu.
Nu știi?
Înțeleg, nu-ți faci planuri,
te distanțezi ori de câte ori arăt vreun interes pentru viitorul meu.
Dar apoi faci afirmații mărețe,
că universul conspiră ca să ne ofere ceea ce ne dorim și ce avem nevoie.
De ce te distanțezi de fiecare dată când aduc vorba despre viitor?
N-are rost să vorbim.
Cum adică n-are rost să vorbim despre viitor?
- E vorba despre cariera ta sau... - Nu, e despre tot.
Despre viitorul nostru.
Îmi pare rău că te-a deranjat treaba cu cartea,
dar ce voiai să-i spun tatei?
E un om care a lucrat în fiecare zi, de la 16 ani,
și mă întreabă despre un tânăr
care hoinărește prin Europa cu un jurnal în mână.
I-am spus povestea cu scrisul cărții,
fiindcă sună mult mai bine decât: „Nu știu, tată,
„e un tip misterios pe care l-am cunoscut în tren,
„poartă un ceas de 10.000$ și crede că munca e pentru plebe.”
L-am luat de la o tarabă cu 10$ în ziua în care mi-am dat demisia,
să nu uit ce e autentic și ce e vrăjeală.
Bine. Atunci, între noi e ceva autentic sau e vrăjeală?
Normal că e autentic. Nu fi ridicolă!
Îmi tot eviți întrebarea.
- Ce vrei să spun? - Poate... Nu știu...
„Mă distruge faptul că ni se termină timpul aici.
„Și ar trebui să facem un plan ca să ne vedem cât mai repede,
„deoarece gândul că n-o să te mai văd
„sau că sunt la un continent depărtare e insuportabil”?
Doar eu gândesc așa?
Heather, nu știu ce se va întâmpla în viitor și sunt împăcat cu ideea.
Dar nu sunt o capcană. Nu sunt o fundătură pe care s-o eviți.
- Nu te-am mințit cu nimic. - Nu spun...
- Ți-am zis... - Nu asta am spus.
Ți-am spus din prima zi că nu trăiesc în viitor
și că prefer să nu fac planuri.
Știu, dar eu fac planuri.
Îmi plac planurile și îmi trebuie.
Și simt că un tip care nu are planuri sau un scop anume
ar putea să facă unul sau să se urce în avion cu mine.
Nu-ți pot da un răspuns acum.
- Vino cu mine! - Nu pot...
Nu știu ce să-ți spun, Heather.
Nu-mi spui nimic acum.
Nu pot purta discuția asta cu tine acum.
Jack!
Cum adică nu poți purta conversația asta?
- Unde pleci? - La plimbare.
Crezi în rai și în iad?
Nu cred în rai sau iad.
Îmi place să cred
că asta e tot ce avem.
- Da. - Viața asta efemeră.
Asta e partea frumoasă, alegerea...
Noi decidem cine devenim în fiecare clipă.
Și nu noi decidem care moment e...
perfect și care nu e perfect.
Uneori, cele mai frumoase lucruri se nasc din cele mai grele pierderi.
Dar nu înseamnă că nu e greu.
Crezi în viețile anterioare?
Da.
Da, absolut.
Crezi că ne-am mai cunoscut?
Da, absolut.
Încep să nu...
cred în coincidențe.
CĂUTARE ZBOR ROMA - NEW YORK
Vin cu tine.
Am cumpărat bilet de avion.
„Au săpat în pământul săpat înaintea lor,
„care va fi săpat după ei.”
„Acești copaci o să crească,
„acești bărbați o să moară,
„copiii lor o să culeagă acești măslini într-o bună zi.
„Am plantat 19 copaci înainte de apus.
„Orice mi s-ar întâmpla, acum fac parte din pământ.
„Fac parte din povestea nepoților lor.”
Russell a ajutat la plantarea acestor măslini?
Nu știu, se poate.
Sunt șanse să ne reîncarnăm în acest copac într-o altă viață.
Bine. Ce pot să spun?
E atât de drăguț!
Dă-mi telefonul, o să fac o poză.
- Ce să faci? - Nu te entuziasma prea tare!
- Avem opt secunde. - Ce facem?
Stai, ce facem?
Ce caraghios!
- Ce e? - Mă agită rău.
Sunt dr. Donato, vă sun de la Clinica de Oncologie din Roma.
Mă uitam pe rezultatele analizelor. Cred că ar trebui să mă sunați.
- Facem grătar. - Cât mai repede, vă rog.
Trebuie să vedem când e zborul.
Jack!
Ce faci?
- Bem o cafea? - Zăpăcitule! Da.
În curând
începem procedurile de îmbarcare pentru zborul 2463...
Începem îmbarcarea pasagerilor care au nevoie de asistență...
Mă duc la toaletă.
- ... și a celor cu copii. - Bine.
Suntem grupul cinci.
Deci ai puțin timp.
Da.
- Vrei să-ți lași rucsacul? - Nu, m-am obișnuit cu greutatea.
Bine.
- A fost o vacanță pe cinste. - Da.
A fost.
Totul a fost absolut minunat.
- Nu? - Cea mai tare.
Atât de frumos!
Dar mai vreau să văd multe lucruri.
Ne putem întoarce.
Da.
Mereu ești așa când trebuie să faci pipi?
Hai, fă pipi, și întoarce-te repede!
- Bine. - Bine.
Pasagerii din zona unu se pot îmbarca.
AMY - Drum bun, iubăreațo!
CONNIE - Mă întreb dacă o să doarmă în compartimentul de bagaje.
Continuăm îmbarcarea pentru zborul 2463 spre New York, JFK.
Unde ești?
Cei din zona doi se pot îmbarca.
Toată lumea stă la coadă
Zona trei se poate îmbarca.
- Toți pasagerii zborului 2463... - Jack!
Bună ziua, dle, îmi caut iubitul.
Dar...
La naiba! Îmi cer scuze.
TATA - Ai urcat în avion? Zbor plăcut, scumpo
Scuze.
Ultimul apel de îmbarcare pentru zborul 2463 spre New York, JFK.
Toți pasagerii trebuie să se prezinte la poartă, în curând închidem ușile.
- Bună ziua! - Bună ziua!
Călătoresc cu cineva
și nu-l găsesc.
Puteți să-mi spuneți dacă s-a urcat în avion?
Scuze, închidem ușile,
trebuie să vă îmbarcați, să vedeți dacă a urcat.
Înțeleg, dar mă întrebam dacă îmi puteți spune
- ... dacă s-a îmbarcat. - Pașaportul și biletul.
Mulțumesc.
Bine.
- Avionul e plin? - Da.
În regulă.
Îmi pare foarte rău
Ce s-a întâmplat, unde ești? Nu s-a transmis
Azi se deschide o altă atracție în oraș.
Trei săptămâni de evenimente speciale în districtul Flatiron,
debutând cu o instalație de artă interesantă...
Bună!
Bună, iubito!
Stai așa... N-ai absolut nicio veste de la el?
- Nimic. - Nimic?
- Nimic. - Nimic.
De când a spus că-i pare rău.
După care cred că m-a blocat.
- Nu. - Da, ultimul...
E un mizerabil.
- Îmi pare rău. - Stai, nu...
Nu, stai, vă zic!
- Las-o să vorbească! - După ce a zis „îmi pare rău”,
mesajul meu nu s-a livrat. M-a blocat.
Deci acum te ignoră,
după ce ați fost în vacanța asta amețitoare
în care ți-a spus că te iubește,
după care te ignoră și dispare definitiv?
Scuze, dar dl Jack să se ducă cu accentul și cu atitudinea lui irascibilă
și să putrezească în vreo scorbură europeană.
Scuze, m-am săturat. Meriți pe cineva mai bun.
Ce jenant!
- Ba nu. E doar nesimțit. - Nu e jenant.
- Și eu cred că meriți pe cineva mai bun. - Meriți pe cineva mai bun.
Sunt foarte derutată,
nu știu de ce n-a zis nimic.
- Nimic. - Uite ce e...
Nici Raef nu știe nimic de el.
- Poftim? - Nimic.
- Serios? - Nu e ciudat?
- Nu știe nimic de Jack? De când? - Nimic. Zice că...
n-a mai dat niciun semn de o lună, e foarte neobișnuit pentru Jack.
Stați așa, fetelor...
Dacă e într-un program de protecție a martorilor?
Amy!
Vorbesc serios.
Dacă a ajuns la aeroport și l-a văzut pe fostul lui șef mafiot,
după care a zis: „Vai, o să mă prindă!”
Și-a schimbat viața și identitatea în programul de protecție a martorilor.
Poate de asta a rupt orice legătură.
- Sigur... - Clar!
E mai bună decât „Mă ignoră un tip întâlnit în Europa”.
Nu, chiar cred asta, pentru că nu era...
Să fim sincere, nu s-ar potrivi în mafie.
Singurul motiv ar fi acela că nu-i plac pozele.
- Stai așa... - Stai așa...
- Se leagă. - Se leagă. Și apoi...
- Nu vă opriți! - Simt că urmează ceva bun.
A fost în mafie, nu era bun, apoi a trebuit să renunțe și să intre
în programul de protecție a martorilor.
Îmi alimentezi amăgirile.
- Te ajut. - Îți ador mintea.
Mulțumesc, și eu o ador.
Vă mulțumesc tuturor pentru efort.
Știu că e Crăciunul săptămâna viitoare.
Hai să începem!
Cred că totul arată destul de bine.
Avem o notă la pagina trei...
Crăciun fericit din Texas! Am ajuns acasă.
Familia e bine.
- Iat-o! - Bună!
Bună, bunico! Ce mai faci?
Ești doar piele și oase.
Vă salută tata și bunica.
Dă-mi o îmbrățișare!
- Mi-ai lipsit mult! - Ia să te văd!
- Hai să gătim șunca! - Bine.
- Nu fac șunca de Crăciun fără tine. - În niciun caz.
- Ai o bere? - Sigur că am.
Vă iubesc pe toți. Crăciun fericit!
Auzi...
Ce te frământă?
Când a plecat mama,
cum ai...
Cum ai făcut față?
Mi-am dat seama că n-a fost din cauza mea
și nici din cauza ta.
Uită-te la noi,
suntem lipiți unul de altul și simpatici foc.
N-am știut niciodată ce gândea mama ta.
Aș putea s-o urăsc
că ne-a părăsit,
că te-a părăsit.
Aș putea s-o iubesc pentru că mi te-a dat.
Pentru că mi-a oferit o relație apropiată cu cea mai bună fată din lume.
Dar crede-mă, iubito, am petrecut mulți ani...
Am irosit mulți ani pe partea cu ura.
Și eu.
Heather, scumpo...
Ai o viață grozavă.
Ai o viață mai bună decât am visat eu vreodată.
Ai primit o educație minunată. Ai o slujbă grozavă.
Ai un viitor grozav.
Nu-l lăsa pe acel băiat să-ți fure asta!
- Mă auzi? - N-o s-o facă.
N-o să facă asta.
Mă duc s-o ajut pe bunica la bucătărie.
Ce cameră drăguță ai!
- Uite cum arată Connie în poză! - Iat-o pe Connie!
O să se supere că mai ai astea.
- Ne-a zis să le ardem. - De asta le-am păstrat.
Dar am discutat lucruri foarte serioase.
- Despre viitor? - Despre viitor.
Chestii serioase.
Unde am vrea să locuim, de exemplu.
Doamne, crezi că o să te ceară?
Ai accepta?
Da, aș accepta.
Dar...
Cred că sunt derutată.
Da? De ce ești derutată?
Întotdeauna m-am simțit bine
știind că am un plan.
- Și... - Ce plan?
Păi...
Planul. Planul meu, cum ar trebui să meargă lucrurile.
Întotdeauna a fost o formulă.
Dacă mergi la școală, îți iei diploma, te angajezi
și apoi cunoști pe cineva, înseamnă că ești împlinit.
Și sunt recunoscătoare, dar...
Nu...
Nu știu dacă mai vreau să stau în New York
și nu știu dacă mai vreau slujba asta.
- La naiba! E o decizie importantă. - Știu.
Și de ce ai făcut asta, dacă nu-ți dorești?
Pentru că nu...
Nu vreau să te dezamăgesc.
Și...
Nu mă poți dezamăgi.
Mă poți dezamăgi doar dacă faci ceva ce nu vrei să faci.
N-am înțeles niciodată de ce vrei să lucrezi la bancă.
Înțeleg, faci bani, dar...
Scumpo, trebuie să faci ce iubești sau măcar ceva ce-ți place.
Nu cred că iubesc asta și nici nu-mi place.
Cui i-ar plăcea?
Înțeleg. Ești tânără.
Ai o viață întreagă înainte pentru a lua astfel de decizii.
Cred că asta e chestia.
Cred că e prima dată când îmi pun întrebarea asta.
Și cred că, atunci când eram cu el...
nu mă gândeam la ce așteptări am de la mine.
Nu mă gândeam unde trebuie să ajung,
cine trebuie să fiu,
ce trebuie să fac.
Doar eram acolo, cu el.
Da, se numește „libertate”. Te simțeai liberă.
Da, și îmi lipsește asta.
Scumpo, ai s-o regăsești.
Dar nu cred că într-o bancă, asta e clar.
Nu spun că n-ai avut o experiență uimitoare cu el.
De fapt, spun contrariul. Ți-a oferit ceva.
Ți-a dat ceva pentru care să lupți.
Un sentiment.
Și eu cred asta.
E un cadou foarte important.
- Te iubesc. - Și eu. Mă bucur că sunt acasă.
Am încercat să rezolv misterul dispariției tale,
dar nu ajung la nicio concluzie.
Cred că e momentul să te dau uitării.
Oriunde ai fi, sper că ești bine.
AMY - Vai! Știam eu! Când e nunta?
CONNIE - La primăvară. Barcelona. Două domnișoare de onoare?
Sigur că da! Venim! Felicitări, te iubim!
Dumnezeule!
- Heather? - Bună!
Mi-ai văzut pantofii?
Da, sunt aici.
Grăbește-te! Te așteaptă. Hai!
Bine.
Vă declar soț și soție.
- Doamne! - Felicitări!
Ea e soția mea.
Ai cea mai bună fată.
- Da, știu. - Din lume.
Deci, nimic?
Niciun cuvânt?
Știi ceva?
Vino cu mine!
Bine.
N-a răspuns invitației.
Mi-a trimis doar un cadou de nuntă
și asta.
E pentru tine.
N-am citit-o, stai liniștită. Și Connie nu știe de ea.
A spus să ți-o dau doar ție dacă întrebi de el.
Așa că...
Bine.
- Sunt afară, dacă ai nevoie de mine. - Bine.
Heather...
știu că dispariția mea de la aeroport e un gest de neiertat.
A fost sfâșietor să te văd urcându-te singură în avion.
Dar în acel moment am simțit că n-am de ales.
Te-am mințit despre gravitatea bolii mele,
despre teama de recidivă a cancerului.
Și, deodată, a revenit.
Viitorul meu a devenit incert.
Dar un lucru era sigur:
nu puteam să-ți cer să mă vezi murind.
A trebuit să plec, să sper că o să mă urăști pentru asta.
Că o să mă uiți și o să găsești fericirea pe care o meriți.
Îmi lipsești nespus.
Mă gândesc tot mai mult la tine, lună de lună.
Cele două săptămâni petrecute cu tine sunt filmul meu preferat,
pe care-l rulez la nesfârșit,
ca să păstrez amintirile vii.
Toate călătoriile, filosofarea, ideile mele mărețe...
Acum știu că nu refăceam traseul din jurnal,
ci fugeam de adevăr.
Jurnalul nu era o carte de autodezvoltare sau un ghid pentru împlinire.
Era o hartă care m-a dus la tine.
Încă îl țin la mine, dar acum îl interpretez diferit.
Călătoria a meritat din plin fiindcă te-am găsit pe tine.
Mi-a dat putere să înfrunt orice urmează.
Iubirea ne face să dansăm în fața morții.
„Dansează în fața morții.
„Nu știu când se opresc.
„Poate că n-am s-o fac nici eu.”
- Trebuie să mă duc. - Crezi că e acolo?
Nu știu.
Dar trebuie să mă duc.
Trebuie să am speranță.
Nu știu.
- Te iubesc mult. - Te iubesc.
- Felicitări! - Mulțumesc.
Bine, du-te!
Scumpo, trebuie să pleci imediat!
Bună!
Cum m-ai găsit?
Mi-am amintit de festival.
„Dansează în fața morții.”
Heather, nu pot să-ți ofer... Nu-ți pot asigura un viitor.
Nu vreau să faci asta.
Îți amintești ce mi-ai spus?
„Gândurile tale
„se materializează.”
Sunt aici acum și te iubesc.
Și vreau să dansez.
Și eu te iubesc.
HARTA CARE MĂ DUCE LA TINE
Valeriu Cosa
Redactor Anca Tach