Hvis nogen giver mig en hætte på igen, sværger jeg …
Ti stille, Antonio.
Vi er i sikkerhed nu. I kan alle slappe af.
Tag håndjernene af, tak.
Kidnapning er en føderal forbrydelse. Vi er føderale agenter.
Tror du, jeg ville gøre det, hvis jeg ikke vidste, hvem I var?
Hvem fanden er du?
Jeg hedder Diana. Rart at møde dig, Jeremy.
Det var i øvrigt så lidt.
Hvorfor er vi her?
Ikke noget "tak" for at redde jeres liv? Det er meget skuffende.
Men jeg elsker det her.
Ja. Der er det. Ekstrem pupiludvidelse.
Du har en stressreaktion.
Din krop reagerer impulsivt, kæmp eller flygt.
Lidt sved, din puls stiger.
Vi kan efterligne det, men ikke helt så autentisk.
Det er meget komplekst.
Det overgår til forvirring nu.
Du har spørgsmål. Mange.
Der er også frygt derinde.
Undskyld. Nogle gange kan min observationsevne være lidt rystende.
Jeg er lidt af en ekspert i menneskelig adfærd.
Det skal man være for at bygge en maskine,
der ikke kan skelnes fra mennesker.
Jeg er den anden side af denne historie om to byer.
Jeg hedder dr. Diana Starling. De fleste kender mig som "Moderen".
Til hvad? Mine børn, de syntetiske.
Men det er et ømtåleligt udtryk. Det er koldt, klinisk.
Vi kalder dem Deacons.
Hvad har det med os at gøre?
Du, agent Madsen, står ved menneskehedens korsvej.
Vi har meget til fælles, hovedsageligt vores interesse
i at stoppe den mand, hvis handlinger bragte os hertil i dag.
Byron Forst.
For længe siden sikrede Byron sin store satsning på bioteknologi
ved at skabe en robotafdeling.
Hans nye legetøj, dette transformerende stof,
blev hurtigt hans nye besættelse. Han mistede interessen for min afdeling.
Dr. Lee brugte levende organismer til at skabe forandringen.
Jeg ser for mange variabler og fejl i organisk materiale
til at opnå noget som helst.
Livet var skæbnebestemt til at udvikle sig fra disse sække med blod og knogler,
og det er det, jeg bygger.
Hvad bygger du?
Den næste generation af liv og de kroppe, der skal bære det.
Menneskelignende maskiner.
Hvad fanden? Nej, undskyld mig, miss hvide mor…
Med al respekt. Jeg glemte dit navn.
Jeg har set filmen, og den endte ikke godt.
Der er intet at frygte her.
Snart vil der være en Deacon i alle hjem
for at bidrage til og lære af den menneskelige oplevelse.
Vent, vent, vent.
Har du viet hele dit liv til at perfektionere Roombaer?
Sådan smelter vi sammen med livets næste fase.
Organiske og robotter.
Tænk på den forventede levealder, når vi uploader jeres underbevidsthed
og afskaffer de bøvlede kroppe.
Men kun hvis vi kan stoppe katastrofen.
Vores overlevelse er kun mulig, hvis vi stopper Byron.
Jeg har fået hjælp af hans kone, som var meget sympatisk over for min sag
og hjalp mig med min lille fængselsflugt i dag.
Stoppe ham i at gøre hvad?
At lancere The Beauty som et lægemiddel, alle lemminger i verden vil have.
Så vil han officielt lukke min afdeling, den bedre afdeling,
og det kan jeg ikke tillade.
Men jeg har ikke taget stoffet.
Heller ikke jeg.
Nej, I har, hvad der ligner en version, der er lækket fra laboratoriet.
Chancen for at stoppe den seksuelt overførte version
forsvandt for længe siden,
men tidlige indikationer viser, at på grund af dens ustabilitet
overlever den ikke længe i naturen, før den brænder ud.
Den rene, medicinske version, han planlægger at sælge,
er en anden historie.
Vent, er der en booster?
Den giver mig mere tid, ikke?
Hun har brug for en.
Jeg ville dæmpe entusiasmen.
Data viser, at den sandsynligvis mister effektivitet med tiden.
Jeg vil gøre alt for at skaffe behandlinger, der virker for jer alle.
Forlænge jeres liv.
Afholde jer fra
bogstaveligt talt at eksplodere.
Kun hvis I vil hjælpe mig.
Sig hvornår og hvor.
Jeg sender en taktisk enhed. Vi nakker svinet.
Du er sød med dine ransagningskendelser og din kommandovej.
Den plan er desværre for omstændelig med vores tidsbegrænsninger.
Hvad er mulighederne?
Jeg gætter på et simpelt snigmord.
Ja, det er derfor, jeg valgte jer.
I har evnerne, og I forstår, hvad der står på spil.
Vi har et lille vindue, vi ikke kan lade lukke.
Beauty Day er om 48 timer. Hvis han dør, dør planen med ham.
Amen. Godt, jeg er her, ikke?
Få mig tæt nok på, så skyder jeg ham.
Han vendte sig mod dig og smed dig væk.
Tror du, han lader dig komme i nærheden af ham?
Jeg behøver ikke komme tæt på. Jeg er en bedre skytte end dem.
Tusind meter, nemt.
Okay, okay.
Det meget større problem, for at være præcis og logisk, er dette.
Han ved, hvem I er.
Den ansigtsgenkendelsessoftware, han bruger,
gør det bare endnu værre.
Hvad med en af de Deacons?
Byron var altid bange for det, så han fik en mekanisme indbygget i koden,
der gør det umuligt, eller i det mindste utroligt svært
at vende en af hans Deacons mod ham.
Få mig tæt på, så gør jeg det.
-Jordan, nej. Han ved, hvordan du ser ud. -Han gav mig en dødsdom.
Jeg har ikke meget at miste, og jeg vil have hævn, før jeg eksploderer.
Glem ikke mig. Jeg vil også være med …
Vent. Vi har kendt dig i tre minutter.
Kan vi stole på dig?
I bør respektere min gennemsigtighed.
Ingen kender Byron bedre end mig. Ingen.
Plukket fra ubemærkethed under en tech-chat på Reddit
så han noget i mig og gav mig mit livs chance.
Men da jeg så omfanget af det, han gjorde…
Man kan ikke glemme den slags.
Kærlighed,
vrede,
tristhed, jalousi, hele spektret af menneskelige følelser
gør os specielle og så uperfekte.
Men for så forfærdeligt sårbare skabninger
lader vi ofte til at finde kreative måder at ødelægge os selv på.
For længe siden blev vi den første art, der kunne udslette sig selv.
Indtil videre har vi kun lige undgået det.
Hvis vi ikke handler her,
frygter jeg, at øjeblikket er kommet.
Stol på mig eller ej, er det en satsning, I vil tage?
Vi har brug for en plan.
Hvilken teknologi? Hvilke våben?
Tik-tak. Tik-tak.
Giv mig den.
Hvad? Nej, det er for risikabelt.
Bliver jeg smittet, genkender han mig ikke.
Det håbede jeg, du ville sige.
Cooper, nej. Jeg lader dig ikke gøre det.
-Det er den bedste mulighed. -Nej.
-Det er farligt. -Vi har ikke tid. Jordan.
Jeg kan ikke forestille mig et liv uden dig.
Måske er det et kortere et,
men vi er da sammen.
Det er en stor nål.
Vent.
Jeg gør det…
…men ikke sådan her.
Tak.
Jeg vil lige sige noget.
Bare at…
Da jeg gennemgik forandringen, var jeg så bange
og utilpas i min egen krop, men…
…du fik mig til at føle, at du ville holde af mig uanset hvad.
Du så mig…
Den rigtige mig.
Du er den eneste, der har det.
Så du skal bare vide,
at når du forandrer dig, er dit udseende ligemeget.
Jeg vil bare elske dig… på samme måde, som jeg gør nu.
Giv mig et øjeblik.
Selvfølgelig.
Hej.
Undskyld.
Jordan. Jordan!
Jordan. Jordan. Hvor skal du hen?
Jeg skyder ham selv.
-Nej. Vent. -Nej, stop.
Du kan ikke forvente, at jeg knepper en virus ind i dig.
-Det er vanvittigt. -Det er planen, skat.
Så det er bare op til os at redde verden?
Okay. Det er okay. Jeg er lige her, okay? Du er brandvarm.
Du er okay. Træk vejret, okay?
Cooper, kan du høre mig?
Du er okay, skat.
Vand. Jeg har brug for vand.
Hej, det er mig.
I skal komme nu. Det er i gang. Det er slemt.
Pis, er han stadig i gang?
Ja, min var som en feber. Det virker meget værre.
-Hvor længe har han været i gang? -Timer.
-Få ham over i sengen. -Ja. Kom så.
Hold hans ben. Hold hans ben.
-Tag fat i hans arm. -Okay.
Hold ham nede.
Pis.
Det er værre.
Ja, meget værre.
Hold ud. Vi hjælper dig.
-Kan vi gøre noget? -Nej.
Vi må lade det gå sin gang. Han skal igennem det.
Pis. Pis. Pis. Det begynder, mand.
-Få ham ud på badeværelset. -Ja. Ja.
-Få ham ud på badeværelset. -Kom.
Mindre plads til, at han kan skade sig selv.
-I kan ikke efterlade ham. -Nej. Gå tilbage.
Luk den, luk den.
Jordan!
Syv.
Fisk.
Ni.
-Fisk. -Okay. Pokkers.
-Han kæmper for at komme ud. -Hey. Lad den være.
Han må komme ud, når han er klar.
Tekster af: Satine von Gersdorff