Downloaded from YTS.BZ
‫מעצור אש הוא רצועת אדמה ביער שאין בה עצים‬
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‫או כל דבר, או אדם,‬ ‫שיכול לעצור התפשטות של שריפה.‬
‫היי! מה קורה?‬
‫שומעים אותי?‬ ‫-מזכיר לי משהו.‬
‫טיול, כן?‬ ‫-אני אבדוק ביומן.‬
‫העברתי את זה ליום שני.‬ ‫-אני אנסה למצוא לזה זמן.‬
‫לא הלכתי, הבנת?‬ ‫-אני פשוט עוזבת!‬
‫- מול הלהבות -‬
‫הגענו. בואו.‬ ‫-בואו.‬
‫דני, בוא הנה, תעזור לאמא שלך.‬
‫אני צריכה עזרה. בסדר?‬ ‫-לידה, לקחת הכול?‬
‫קחי, לידה.‬ ‫-המזוודה שלי.‬
‫בוקר טוב, מארה.‬ ‫-שלום.‬
‫חשבתי שאבוא לצלם ואתן לכם לארוז הכול.‬
‫בסדר.‬ ‫-הרהיטים נראים מצוין.‬
‫נוכל לבקש עוד 20,000.‬
‫כן, מה שתגידי. כן.‬
‫המפתחות. אני אבוא לקחת אותם כשתסיימו.‬
‫אני לואיס.‬ ‫-תודה.‬
‫גיסה של מארה. נעים מאוד.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫אל תדאגו, הבית יימכר מהר. הוא יפהפה.‬
‫טוב, הכול מוכן.‬
‫בואו נעשה תחרות!‬ ‫-אני צמאה.‬
‫אנחנו צריכים לארוז הכול.‬
‫תארזי את. הדברים האלה לא שלך?‬
‫אני לא יודעת איך משתמשים בזה.‬
‫יהיה לנו ארגז לתרומות שנשמור במחסן,‬
‫וגם ארגז לזבל.‬
‫"תרומות", יופי.‬
‫אל תזרקי את הכדור.‬ ‫-הוא מחקה אותי!‬
‫אם אתם לא רוצים לשחק...‬
‫אני רוצה.‬ ‫-אז תשחקו.‬
‫דני, תעזור לי.‬
‫אמא, מתי נלך ליער?‬
‫יותר מאוחר, מתוקה. צריך להתרחץ ולאכול.‬
‫יותר מאוחר, טוב?‬ ‫-טוב, אבל את מבטיחה?‬
‫מבטיחה. לכי.‬
‫דני, לך לשחק עם בת הדודה שלך.‬
‫זה יכול להיכנס לארון.‬
‫רוצה אותם?‬ ‫-כן, הם היו של ההורים שלי.‬
‫אחי ממש אהב את זה.‬ ‫-קדימה.‬
‫היי, מארה, היא כמעט חדשה.‬
‫את לא שומרת אותה?‬ ‫-לא, אני לא בקטע של אפודות.‬
‫אם את או לואיס רוצים אותה...‬
‫אבל אני אשמח לא לראות אותה יותר.‬
‫בטח איבדת את זה.‬
‫תורך!‬
‫מארה תתחרט על זה כשהיא תירגע.‬
‫את יודעת מה אני חושב.‬
‫אי אפשר פשוט לעשות כאילו שהוא לא היה קיים.‬
‫להיפטר מהבית שלו, מהבגדים שלו...‬ ‫הוא היה גם אחיך.‬
‫היא צריכה להתמודד עם האבל שלה.‬
‫לא לברוח ממנו.‬
‫אני חושב שזה בדיוק‬ ‫מה שאנחנו מנסים לעשות פה.‬
‫כולנו.‬
‫דודה!‬
‫תסתכלי.‬ ‫-דני.‬
‫אז תסתכלי את, אמא.‬
‫טעים מאוד. הייתי רעב.‬
‫למה אתם מוכרים את הבית הזה? אני אוהב אותו.‬
‫אני לא הייתי מוכר אותו.‬ ‫-גם אני לא.‬
‫אבל אבא מת פה.‬
‫לידה.‬
‫לא בגלל זה אנחנו מוכרות את הבית.‬
‫לידה, תסתכלי עליי.‬
‫אנחנו מוכרות אותו כי נקנה בית מקסים,‬
‫יותר יפה, קרוב לחוף.‬
‫קרוב לבית שלנו.‬ ‫-ברור.‬
‫כדי שנוכל להיות ביחד בחופשות. נכון?‬
‫תוכנית טובה.‬ ‫-דיברנו על זה, נכון?‬
‫אבל אני אוהב את היער הזה.‬ ‫-נבוא לבקר פה.‬
‫נכון, לאסוף פטריות.‬ ‫-כן.‬
‫אם מבחוץ הן חלקות ולבנות...‬
‫הפטריות האלה אכילות.‬ ‫-יש פטריות אדומות עם כתמים לבנים, הן...‬
‫זה השכן?‬
‫אין פה כאלה.‬ ‫-שלום, מארה.‬
‫סנטיאגו, שלום.‬
‫היי.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫תיכנס.‬ ‫-אפשר?‬
‫בטח.‬ ‫-שלום! מה נשמע?‬
‫רוצה לשבת? לאכול?‬ ‫-לא.‬
‫מה נשמע?‬ ‫-כרגע אכלתי, ויש לי עבודה.‬
‫כל המשפחה פה.‬
‫גיסי, לואיס.‬ ‫-שלום.‬
‫אחיו של גוסטבו.‬ ‫-כבר נפגשנו.‬
‫עוד לא פגשת את אשתו, אלנה.‬
‫לא אישית, לא.‬ ‫-ודני.‬
‫שלום.‬ ‫-האחיין שלי.‬
‫ולידה.‬ ‫-ולידה.‬
‫הבאתי ללידה מתנה. אני יכול לתת לה?‬
‫פרפר.‬ ‫-כן, ברור. בבקשה.‬
‫שלום, לידה. תראי, הבאתי לך מתנה קטנה.‬
‫זה פרפר מהיער.‬ ‫-כן.‬
‫מה אומרים, לידה?‬ ‫-תודה.‬
‫תודה.‬ ‫-לא, זה כלום.‬
‫טוב...‬ ‫-ראיתי שסחבתם ארגזים.‬
‫כן, אנחנו מוכרות את הבית.‬ ‫אנחנו עוזבות. זה היום האחרון.‬
‫טוב...‬ ‫-טוב.‬
‫אם תצטרכו עזרה או...‬
‫בסדר.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-תיהנו.‬
‫שמור על עצמך.‬ ‫-תודה גם לך.‬
‫שלום, סנטיאגו.‬ ‫-להתראות.‬
‫ביי.‬ ‫-להתראות.‬
‫להתראות.‬
‫הוא נראה נחמד, לא?‬
‫כן.‬
‫אנחנו לא קרובים במיוחד,‬ ‫אבל גוסטבו היה מסתובב איתו.‬
‫הוא ראה אותנו סוחבים ארגזים כל הבוקר,‬
‫ועכשיו הוא הציע לעזור.‬ ‫-לואיס...‬
‫כשניסע מכאן, הוא יגיד,‬
‫"אתם צריכים עזרה?‬ ‫אני מסריח מפאלו סנטו ופאצ'ולי."‬
‫יורד שלג?‬
‫השריפה כילתה למעלה מ-10,000 דונם של יערות‬
‫והכבאים מנסים כעת לעצור את הלהבות.‬
‫בצורת קשה וממושכת...‬
‫זה שטח גדול.‬
‫...תרמה לקצב התפשטות האש.‬
‫אם הרוח לא תשנה את כיוונה,‬
‫הצפי הוא שהאש תהיה תחת שליטה לפני החשיכה.‬
‫יש גם תקווה שמעצור האש‬
‫שהוקם בקיץ האחרון‬ ‫ימנע את התפשטות הלהבות לעבר...‬
‫המעצורים האלה לא עובדים.‬
‫זה הכול לפי שעה.‬
‫נעבור כעת לכתבנו...‬
‫נארוז וניסע.‬
‫המעצורים האלה לא עובדים.‬ ‫-אבל אמא...‬
‫לא נישן פה, נכון?‬ ‫-לא.‬
‫דני ואני נטפל בסדנה.‬ ‫-בטוח?‬
‫אתן תטפלו בחדרי השינה.‬ ‫-לא צריך למהר, אבל...‬
‫יהיה בסדר.‬ ‫-נחזור הביתה.‬
‫ניסע, ו...‬ ‫-בסדר.‬
‫אבל לא נסגור את כל הארגזים.‬
‫קדימה.‬ ‫-נוכל פשוט לחזור בפעם אחרת.‬
‫למה הוא גילף כל כך הרבה דובים?‬
‫כי הוא ממש אהב דובים.‬
‫דוד שלך אהב את ההרים.‬ ‫היינו באים הנה כל פעם.‬
‫הוא היה ממש עצוב כשהם נעלמו.‬
‫קדימה, ניקח אותם הביתה‬ ‫כדי שנוכל לעטוף אותם.‬
‫אבל יכול להיות שזה יהיה בסדר ככה.‬ ‫-אבא.‬
‫מה?‬ ‫-הוא באמת מת כאן?‬
‫נכון.‬
‫הוא רצה לבלות פה את השעות האחרונות שלו.‬
‫בגלל זה אנחנו פה, אתה ואני.‬
‫כדי שדודה לא תצטרך. קדימה.‬
‫קח את זה. אני אעטוף את אלה אחר כך.‬
‫מסתדר?‬ ‫-כן.‬
‫כן? בסדר.‬
‫את זה אפשר לזרוק. אין שקית?‬
‫עם עוד משהו?‬ ‫-לא.‬
‫זה הכול.‬
‫בואי נזרוק את זה.‬
‫וגם את זה.‬
‫לידה, הקובייה שלי אצלך?‬
‫לא. בכל מקרה לא הייתי נותנת לך אותה.‬
‫תני לי לראות.‬ ‫-לא, היא שלי.‬
‫אני מצאתי אותה.‬ ‫-הכול פה שלך.‬
‫זה לא מה שאמרתי.‬ ‫-את תמיד מקבלת מה שאת רוצה.‬
‫איפה הקובייה שלי?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫אמרת שלא תיתני לי אותה.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫תני לי לראות.‬
‫אמרתי לא!‬ ‫-כן!‬
‫אני מצאתי אותה!‬ ‫-תני לי!‬
‫את כזאת מעצבנת!‬ ‫-אם לא טוב לך, לך מפה.‬
‫הבית הזה שלי!‬ ‫-הוא כבר לא שלך, לידה.‬
‫תשמרי לך את המשקפת שלך.‬
‫אני תורמת את הרוב, אז אם יש משהו שאת רוצה...‬
‫אמא, תראי מה מצאתי.‬ ‫אני אמלא את המימייה שלי ונלך.‬
‫אי אפשר, מתוקה. יש שריפה.‬ ‫אנחנו צריכות לנסוע.‬
‫היינו אמורות להגיד שלום ביחד.‬ ‫-אנחנו לא יכולות, מתוקה.‬
‫מסוכן מאוד...‬ ‫-אבל אמרת שנוכל.‬
‫כן, לידה, מתוקה, אבל יש שריפה.‬
‫הצריף יישרף?‬
‫לא, כי השריפה רחוקה,‬ ‫אבל אנחנו צריכות לארוז ולנסוע.‬
‫קדימה.‬ ‫-השריפה לא מעניינת אותי.‬
‫היינו אמורות ללכת ליער‬ ‫ולהגיד שלום ביחד להכול.‬
‫אני יודעת, אבל יש שריפה.‬
‫ולהגיד שלום להכול ביחד!‬ ‫-די, מספיק.‬
‫אנחנו נגיד שלום להכול ביחד!‬
‫יש שריפה, הבנת? את מדברת שטויות.‬ ‫-לא אכפת לי!‬
‫לא אכפת לי שלא אכפת לך. תארזי את החדר שלך.‬
‫את שקרנית.‬ ‫-לכי לארוז את החדר שלך עכשיו!‬
‫לא!‬ ‫-אני לא אחזור על זה.‬
‫לכי!‬
‫אנחנו לא זורקות דברים!‬
‫את רוצה שאלך לדבר איתה?‬ ‫-לא.‬
‫מאוד קשה לי איתה.‬
‫מארה...‬ ‫-מה?‬
‫מה זה?‬
‫מה עם התמונות האלה?‬
‫- מחסן -‬
‫הייתם ביחד חיים שלמים.‬
‫בדיוק.‬
‫ולמרות זאת הוא בחר לא להילחם עד הסוף.‬
‫גם לא בשבילנו.‬
‫אני אטפל במטבח.‬ ‫-כן? אז אני...‬
‫דני, בוא לעזור לנו.‬
‫דני ממש עוזר.‬
‫צריך לצאת לדרך.‬ ‫-זה הכול?‬
‫העמסנו הכול.‬ ‫-בסדר.‬
‫מוכן, דני?‬
‫בת הדודה שלך, דני. איפה היא?‬
‫לא יודע.‬
‫אז זה הכול?‬ ‫-כן, הכול מוכן.‬
‫לידה, אהובה, אנחנו נוסעות.‬
‫לידה.‬
‫השארתי את המעיל שלי שם?‬
‫לא יודעת. אולי בחדר השינה?‬
‫דני, תחגור חגורת בטיחות.‬ ‫-זה המקום של לידה.‬
‫אני לא מוצאת את לידה בשום מקום.‬ ‫דני, איפה בת הדודה שלך?‬
‫אין לי מושג. איפשהו.‬ ‫-איפשהו? איפה?‬
‫איך אני אמור לדעת?‬
‫לואיס...‬ ‫-כבר.‬
‫תני לי.‬
‫לידה?‬
‫היא לא שם. היא הלכה לצריף. אני בטוחה.‬
‫היא לא שם?‬ ‫-היא בצריף, אני בטוחה.‬
‫אמרתי לה לא ללכת, ולמרות זאת...‬
‫אני אביא אותה.‬ ‫-אני אבוא איתך.‬
‫תתקשרי אם היא חוזרת.‬ ‫-כן.‬
‫בוא. נחכה בפנים.‬
‫סנטי.‬ ‫-כן?‬
‫ראית את לידה?‬ ‫-כן.‬
‫איפה?‬ ‫-בצריף, כרגע.‬
‫ידעתי.‬ ‫-אתם יודעים שיש שריפה, כן?‬
‫כן. תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫אין בעד מה.‬
‫לידה.‬
‫לידה!‬ ‫-לידה!‬
‫לידה!‬
‫מארה, מה קרה?‬
‫לידה לא בצריף.‬
‫מוזר. היא הייתה שם לפני רגע.‬
‫בטוח שראית אותה פה?‬
‫כן, כן. פה, לפני רגע.‬
‫בפנים?‬ ‫-כן, כן, פה.‬
‫לואיס, תתקשר לאלנה ותשאל אם לידה בבית.‬
‫כן?‬
‫היי, מותק. היא איתך?‬ ‫-לא.‬
‫לא, היא לא פה.‬ ‫-לא.‬
‫לידה!‬
‫-לידה!‬
‫לידה!‬
‫איפה היא, לואיס?‬
‫אם היא לא בצריף, אז איפה היא?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫לידה!‬
‫הכול נראה אותו דבר...‬
‫לידה!‬
‫לואיס, תתקשר לאלנה, בבקשה.‬
‫היא בטח הלכה לאיבוד.‬
‫לא, היא לא פה. היא בטח הלכה לאיבוד ביער.‬
‫לידה, בבקשה, מתוקה!‬ ‫-אני לא שומע אותך. את שומעת אותי?‬
‫לידה!‬
‫בבקשה, מתוקה, אל תעשי את זה.‬ ‫אל תעשי לי את זה.‬
‫לידה!‬ ‫-לידה!‬
‫לידה!‬
‫-לידה!‬
‫לידה!‬
‫שלום. ערב טוב.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-ערב טוב.‬
‫ערב טוב. אני סמל רבואלטה.‬
‫אני אחראי על תיקי נעדרים.‬
‫זה רב"ט ברנדה.‬ ‫-אני אמא שלה.‬
‫אני אח של בעלה.‬ ‫-ואני אשתו.‬
‫הבנתי. הבנתי שהבת שלך בת שמונה.‬
‫כן, כמעט תשע.‬
‫ומתי בערך הבנתם שהיא נעלמה?‬
‫קצת אחרי ארוחת הצהריים.‬ ‫-כן.‬
‫בערך ב...?‬ ‫-בסביבות שלוש.‬
‫תסלחו לי לרגע. סנטיאגו!‬
‫אתה יכול לבוא?‬ ‫-מה היא לבשה?‬
‫רק לרגע.‬ ‫-בגדים בהירים.‬
‫כן, מעיל תכלת.‬ ‫-זה השכן שלנו.‬
‫שלום, ערב טוב.‬
‫הוא האחרון שראה אותה,‬ ‫בצריף שהיא בנתה עם אבא שלה.‬
‫אבא שלה נמצא פה?‬
‫לא, אחי נפטר.‬
‫אני מצטער.‬ ‫-אתה האחרון שראה את הילדה?‬
‫כן.‬ ‫-דיברת איתה?‬
‫כן, כן.‬ ‫-על מה דיברתם?‬
‫אה...‬
‫שום דבר רלוונטי.‬ ‫-שום דבר רלוונטי?‬
‫שמת לב למשהו מוזר בהתנהגות שלה?‬
‫היא הייתה מודאגת?‬
‫כן, בהתחלה זה נראה לי מוזר, בגלל השריפה.‬
‫ואז ראיתי שהיא רגועה,‬
‫ופטפטנו קצת.‬
‫היה לי רושם שהוא תצליח לחזור לבד,‬
‫והלכתי משם.‬
‫לא חשבת שזה מוזר שהיא לבד ביער?‬
‫לא.‬ ‫-למה היית ליד הצריף?‬
‫אני עובד במשרד לאיכות הסביבה.‬
‫אני אחראי על מעצור האש.‬ ‫-סליחה...‬
‫כן.‬ ‫-ואני גם...‬
‫סליחה. זאת לידה. היא בגובה 1.25.‬ ‫יש לה פוני, היא בת שמונה...‬
‫תוכלו לתת לנו פריט לבוש של הילדה?‬
‫בגד שלה, בשביל כלבי החיפוש?‬
‫כן.‬ ‫-כן, בטח. את רוצה שאביא משהו?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫יהיה בסדר.‬ ‫-תביאי את הפיג'מה שלה.‬
‫בסדר.‬ ‫-משהו לא מכובס, בבקשה.‬
‫הפיג'מה שלה, אלנה.‬
‫אנחנו נזרז את התהליך בגלל השריפה.‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫היחידות כבר בדרך, ואנחנו נצטרף לחיפושים.‬
‫הכי סביר שהילדה הלכה לאיבוד ביער,‬
‫אבל היא ודאי קרובה מאוד הנה.‬
‫תודה.‬
‫כמו שאמרתי, הפעלנו את נוהל הפינוי‬
‫ואנחנו צריכים שגם אתם‬ ‫תפנו את הנכס ותחזרו לבתים שלכם.‬
‫ניסע ברגע שתמצאו את הבת שלי, כמובן.‬
‫השריפה מתקרבת הנה. זה מסוכן.‬
‫ולכן אני לא יכול לנסוע בלעדיה...‬
‫נעדכן אותך בכל הפרטים כל הזמן...‬ ‫-אדוני...‬
‫...אבל אנחנו צריכים שתתפנו בהקדם האפשרי.‬
‫סליחה...‬
‫בשעות הקרובות הכבישים ייסגרו.‬
‫אני לא יכולה להתפנות בלי ילדה בת שמונה.‬
‫גברת, אני מבין את המצב ואת המצוקה...‬
‫לא, אתה לא מבין.‬ ‫-אני מבין מצוין.‬
‫אתה לא מבין את המצוקה.‬
‫אני לא יכולה ללכת מפה בלי הבת שלי.‬
‫זאת פקודה.‬ ‫-בסדר, בואו...‬
‫יש נהלים שצריך למלא. המצב...‬
‫אנחנו ניסע.‬ ‫-איך...?‬
‫סמל רבואלטה.‬ ‫-רבואלטה.‬
‫אני מתנצל. אל תדאגו.‬ ‫-אבל תחפשו אותה?‬
‫תתפנו מהאזור מיד.‬ ‫-כן.‬
‫מובן?‬ ‫-מובן.‬
‫נעשה כל מה שאפשר כדי למצוא את הבת שלך.‬
‫קוראים לה לידה. כתבת את זה?‬
‫לידה.‬ ‫-כן, אנחנו יודעים.‬
‫אתם צריכים ממני משהו?‬
‫גם אתה צריך להתפנות.‬
‫אתה מכיר את האזור, אבל גם את הנהלים, נכון?‬
‫כן, כן.‬ ‫-עמיתה שלנו תתקשר אליך.‬
‫אל תדאגו. היא פשוט בלחץ.‬
‫בסדר. תודה.‬
‫להתראות. תודה לכם.‬
‫דני, מתוק, לך לחדר של לידה.‬
‫אני אבוא עוד מעט.‬
‫אל תדאג.‬
‫אני לא נוסעת.‬
‫לא אכפת לי מה הם אומרים.‬ ‫אני נשארת, אבל תיסעו.‬
‫לואיס, יש שריפה. אלנה, זה מסוכן.‬
‫האש רחוקה. אפשר להישאר עוד קצת.‬
‫הכול בסדר, באמת.‬
‫אלנה, לואיס, יש שריפה.‬ ‫-לא.‬
‫הכול בסדר.‬ ‫-לא, מארה.‬
‫אל תדאגי. היא תחזור. הם ימצאו אותה.‬
‫ברור.‬ ‫-הכול בסדר.‬
‫אבל תיסעו. אלנה...‬ ‫-לא.‬
‫הם אמרו לנו...‬
‫אנחנו נשארים.‬ ‫-ברור.‬
‫אחרת לא נוכל לחזור.‬
‫הם יסגרו את הכבישים.‬ ‫-באמת?‬
‫השריפה עדיין רחוקה. אנחנו נשארים.‬
‫כן, אנחנו נשארים.‬ ‫-כן, איתך.‬
‫אלנה, את בטוחה?‬ ‫-אנחנו נשארים.‬
‫לא נשאיר אותך לבד.‬ ‫-ברור.‬
‫תודה.‬ ‫-נישאר ביחד, מארה.‬
‫קדימה, מהר!‬
‫שימו לב לקו!‬
‫יותר לחץ!‬ ‫-קדימה!‬
‫קוראים לה לידה. גובה כ-1.25.‬
‫קבוצה 1, עם רבואלטה.‬ ‫קבוצה 2, עם קסטרו. קבוצה 3, איתי.‬
‫פורטיו, קבוצה 4. קדימה!‬
‫קדימה!‬ ‫-צאו לדרך!‬
‫לידה!‬
‫מתוק.‬
‫גם אני רוצה ללכת לחפש אותה.‬
‫אי אפשר, מתוק.‬
‫זה התפקיד של המשטרה.‬ ‫אנחנו צריכים להישאר פה.‬
‫לידה תמצא את הדרך חזרה.‬
‫את בטוחה?‬
‫כן.‬
‫כן. תאמין.‬
‫לידה!‬
‫תחפש באזור הזה. שם, שם!‬
‫מחוץ לצריף.‬
‫גזרה 1 נקייה.‬
‫לידה!‬
‫ליד, מתוקה!‬
‫לידה!‬
‫יש יותר מדי עשן. הרוח השתנתה.‬
‫לידה!‬ ‫-לידה!‬
‫שם. שם!‬
‫יש המון עשן.‬
‫עשן זה דבר אחד, אש זה דבר אחר.‬
‫אני בודק כל הזמן את כיוון השריפה.‬
‫תסתכלי, היא ממש רחוקה.‬
‫הם ימצאו את לידה, ועוד מעט נחזור הביתה.‬
‫לידה!‬ ‫-קדימה!‬
‫גזרה 1 נקייה. אנחנו נעים מערבה.‬
‫הראות גרועה מאוד.‬ ‫-קדימה!‬
‫הכלבים לא יכולים להמשיך.‬
‫אנחנו מחכים להוראות מהמפקדה.‬ ‫נמשיך לעדכן אתכם, בסדר?‬
‫לא הייתי צריכה לצעוק עליה.‬
‫אני לא סובלת את הבית הזה‬ ‫ואת היער המטומטם הזה.‬
‫הוא רוצה לקחת ממני הכול. למה?‬
‫הלילה ההוא שגוס בילה לבד ביער שינה אותו.‬
‫הוא לא חזר להיות אותו דבר, הוא...‬
‫הוא נכנע.‬ ‫-לא, מארה.‬
‫כן. היה טיפול.‬ ‫-לא.‬
‫היה טיפול.‬
‫אבל זה לא הזיז לו.‬
‫זה היה ניסוי,‬ ‫והוא לא רצה להיות עכבר מעבדה.‬
‫זאת דעתך.‬
‫ודעתו.‬ ‫-אהובה...‬
‫זה דפוק לגמרי.‬
‫אם הוא היה פה,‬ ‫הוא היה יודע בדיוק מה לעשות.‬
‫הלו? הלו?‬
‫מה...‬ ‫-המשטרה?‬
‫סליחה...‬
‫סליחה, אני לא שומעת. מה?‬
‫לא. לא, לא.‬
‫מה?‬ ‫-תני לי.‬
‫מה קרה?‬ ‫-הלו?‬
‫אתה יכול לחזור על זה, בבקשה? מה?‬
‫זה מגוחך.‬
‫כן, כן.‬
‫מה?‬ ‫-תנאי מזג האוויר השתנו.‬
‫הרוח שינתה כיוון,‬ ‫אז הם עוצרים את החיפוש בגלל העשן.‬
‫מאוחר יותר, כשהתנאים ישתפרו,‬ ‫הם ימשיכו לחפש אותה.‬
‫זהו זה? הם אמרו עוד משהו?‬
‫שאנחנו חייבים לנסוע עכשיו.‬
‫זה מה שהם אומרים.‬
‫נלך לחפש אותה.‬ ‫אם המשטרה לא מחפשת, אנחנו נחפש.‬
‫כן.‬ ‫-נלך ונמצא אותה.‬
‫כן, כן. אני הולכת לחפש את הבת שלי.‬
‫לואיס.‬
‫זה מסוכן.‬
‫אני בודק את השריפה כל הזמן.‬
‫אם יהיה מסוכן, אני אוציא אתכם מכאן, בסדר?‬
‫עדיף שאקח את דני.‬ ‫-לא, אהובה...‬
‫אנחנו נישאר בלי מכונית.‬
‫חוץ מזה, אם לידה תחזור, לא יהיה פה אף אחד.‬
‫תישארי. אם יהיה מסוכן, אני אבוא לקחת אתכם.‬
‫בסדר.‬ ‫-כן?‬
‫כן. אבל...‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫לואיס, אני אביא את המכונית של סנטי.‬
‫אני אשאל אותו אם אפשר לקחת אותה.‬
‫אלנה, אם היא חוזרת, תתקשרי.‬
‫כן, כן.‬ ‫-תודה.‬
‫כשלידה תחזור, כולנו ניסע.‬ ‫-כן.‬
‫סנטי?‬
‫סנטיאגו?‬
‫כן?‬ ‫-סנטיאגו.‬
‫מה קורה?‬ ‫-זאת מארה.‬
‫סליחה.‬ ‫-שלום.‬
‫תקשיב, המשטרה ביטלה את החיפוש.‬
‫כן, שמעתי בקשר.‬
‫אפשר לקחת את המכונית שלך כדי לחפש ביער?‬
‫כי שלנו לא...‬ ‫-בטח.‬
‫כן.‬ ‫-תודה.‬
‫אני אבוא איתכם.‬
‫אין צורך.‬ ‫-כן, אני אבוא איתכם.‬
‫אני בא.‬ ‫-יותר טוב.‬
‫בואו.‬
‫חכו.‬
‫זה...‬
‫סנטיאגו.‬ ‫-כן?‬
‫אכפת לך אם אבדוק בבית שלך?‬
‫זה קצת...‬ ‫-פשוט...‬
‫פשוט חשבתי ש...‬
‫אולי היא מתחבאת שם, אתה יודע?‬
‫היא לא ביער ו...‬
‫הייתי רואה אותה.‬
‫אולי לא שמת לב.‬
‫אני אהיה הרבה יותר רגועה‬ ‫אם אוכל להציץ לרגע.‬
‫היא כעסה עליי...‬ ‫-כן, בטח.‬
‫כן, בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫סליחה.‬ ‫-תיכנסי.‬
‫סליחה, סנטיאגו...‬
‫אין בעיה. בכל אופן, זה הסלון.‬
‫סליחה, אבל...‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫אם לא אכפת לך...‬ ‫-בטח, בטח.‬
‫סליחה, פשוט...‬ ‫-בואי נראה.‬
‫סליחה.‬
‫זאת האמבטיה.‬ ‫-אפשר?‬
‫כן, בטח, תיכנסי.‬
‫זה מכשיר הקשר של...‬
‫הקשבתי ל...‬ ‫-כן.‬
‫אפשר להסתכל שם?‬
‫אני מעדיף שלא.‬
‫למה? זה ייקח שנייה.‬
‫היא בהחלט לא שם.‬
‫זה חלק... לא, אני מעדיף שלא. לא שם.‬
‫מה זה?‬
‫זה... זה...‬
‫אלה פטריות. אלה...‬ ‫-סמים?‬
‫לא, לא. פסילוציבין. זה פסילוציבין.‬
‫זאת בעצם תרופה.‬ ‫-תרופה למה?‬
‫לדברים שרפואה קונבנציונלית‬ ‫לא יכולה לרפא. אני מכין מזה...‬
‫זה עוזר מאוד.‬
‫למה אתה עדיין פה?‬
‫לא יודע...‬
‫כי אין לי לאן ללכת.‬
‫לידה ביער, אני בטוח.‬
‫לואיס...‬
‫לואיס.‬
‫אני מאמין שמעצור האש יעבוד.‬
‫מה קרה?‬
‫משהו לא בסדר.‬ ‫-מה?‬
‫הוא...‬ ‫-מה?‬
‫מה קרה?‬ ‫-זה לא בסדר. לואיס.‬
‫למה הוא לא נתן לי להיכנס?‬ ‫-לאן?‬
‫יש חדר שהוא לא נתן לנו לבדוק.‬ ‫והוא היה בלחץ. ראו את זה.‬
‫זה מוזר, פשוט מוזר.‬ ‫-תחשוב על זה.‬
‫הוא פגש את לידה ביער, יש שריפה,‬ ‫והוא לא החזיר אותה הביתה?‬
‫מארה, אולי הוא לא ידע באותו רגע על השריפה.‬
‫לא, לא.‬ ‫-טוב, בואי נחשוב.‬
‫אני מתקשרת למשטרה.‬ ‫-אין קליטה.‬
‫אין גם אינטרנט.‬
‫מה עם הטלפון שלך?‬ ‫-לא, מארה, הוא לא עובד.‬
‫ושלך?‬ ‫-ממתי?‬
‫בערך חמש דקות.‬
‫בואי נחזור לבית שלו‬ ‫ונשכנע אותו לתת לנו להיכנס לחדר.‬
‫למה זה לא עובד?‬
‫לא עובד.‬ ‫-מה הוא מתכנן שם?‬
‫הוא נוסע?‬
‫הוא נוסע.‬
‫סנטיאגו!‬ ‫-תמשיכי לנסות, טוב?‬
‫אני אנסה, אבל אנחנו מנותקים.‬
‫סנטי!‬ ‫-כן.‬
‫חכה רגע. סנטי.‬
‫רק רגע.‬ ‫-כן.‬
‫לאן אתה נוסע?‬ ‫-טוב, אני...‬
‫מה?‬ ‫-להביא את לידה.‬
‫אתה יודע איפה היא?‬
‫אני מניח שהיא ביער.‬
‫אם את רוצה, תיכנסי. בואי...‬
‫נבוא איתך.‬ ‫-בטח.‬
‫אני מתאר לעצמי שהיא ביער.‬ ‫-אנחנו נבוא איתך.‬
‫בואי, מארה. תיכנסי.‬
‫יש עוד דובים ביער?‬ ‫-סליחה?‬
‫יש דובים ביער?‬ ‫-לא, המפה הזאת ישנה.‬
‫אין דובים. אה, רגע.‬ ‫-מה קרה?‬
‫מתחיל להחשיך, ואתם תצטרכו פנסים.‬
‫אני כבר חוזר.‬ ‫-אני באה איתך.‬
‫לא, תישארי פה. אה, המפתח.‬
‫תירגעי.‬
‫זה לא הצמיד של לידה?‬
‫הא?‬
‫ראית? זה היה מהיר.‬
‫זה חשוב. אם יחשיך...‬
‫אחד בשבילך, לואיס.‬
‫אחד בשבילך, מארה.‬
‫יהיה יותר ויותר קשה למצוא אותה.‬
‫אנחנו מבזבזים זמן.‬ ‫-חכה. כבה את המנוע.‬
‫למה?‬ ‫-אמרתי לך לכבות את המנוע.‬
‫תכבה אותו.‬
‫סליחה?‬
‫תן לי את המפתחות.‬
‫מה קרה?‬
‫מה קורה פה? "אזור מבודד", "אזור בטוח"...‬
‫בשביל מה המפה הזאת?‬
‫כן, טוב, אלה הערות בשביל...‬
‫אתה זוכר שקודם דיברתי איתכם על פסילוציבין?‬
‫חוץ מהעבודה שלי במשרד לאיכות הסביבה,‬
‫אני גם מנהל טקסים‬
‫באזורים מבודדים.‬
‫סנטיאגו, איפה הבת שלי?‬
‫הוא היה פה.‬ ‫-נכון.‬
‫היא נתנה לי אותו קודם, בצריף.‬
‫לא יכול להיות. זה שקר.‬
‫היא לא מורידה אותו אף פעם.‬ ‫אף פעם, כי אני נתתי לה אותו.‬
‫לא יכול להיות שהיא נתנה לך אותו.‬ ‫-אוי... כן.‬
‫אני רוצה לבדוק שוב בבית שלך.‬ ‫תן לי את המפתחות.‬
‫היי, היי!‬ ‫-תן לי את המפתחות לבית!‬
‫תן לה את המפתחות.‬
‫תן לי אותם!‬ ‫-תן לה.‬
‫אני אתן לה.‬ ‫-תן לה לבדוק בפנים. קדימה.‬
‫המפתחות על הזין שלי!‬
‫לידה!‬ ‫-מארה!‬
‫אל תתקרב.‬ ‫-בבקשה.‬
‫פתח! לידה!‬
‫תישאר שם. תן לי את המפתחות.‬
‫לידה! לידה!‬ ‫-לואיס...‬
‫לידה!‬
‫המפתחות, עכשיו.‬
‫לא, לא! תעצרי!‬
‫תן לה. תן לה לבדוק.‬ ‫-לידה!‬
‫טוב, לואיס...‬
‫בלי שטויות!‬
‫אני מסתכל עליך.‬
‫מארה!‬
‫תפתח פה, סנטיאגו!‬
‫מארה. מארה, מארה...‬
‫תעשה מה שהיא אומרת.‬ ‫-בסדר.‬
‫פתח את הדלת!‬ ‫-לידה לא פה.‬
‫פתח את הדלת, סנטיאגו.‬ ‫-לידה ביער.‬
‫תעשה מה שהיא אומרת. פתח.‬ ‫-בסדר, אני פותח...‬
‫פתח את הדלת המזוינת!‬ ‫-בסדר, בסדר.‬
‫תעשה מה שהיא אומרת.‬ ‫-אני אפתח.‬
‫מה זה?‬
‫מה זה הדבר הזה?‬
‫הבת שלך לא פה.‬ ‫-מה...?‬
‫מה...?‬
‫מה כל הדברים האלה? מי אתה?‬
‫זה...‬
‫מה זה?‬
‫מה זה החרא הזה?‬ ‫-זה...‬
‫איפה לידה?‬
‫מה יש שם? בשביל מה החדר הזה?‬
‫תקשיבי, זה חלל המדיטציה שלי.‬
‫לא.‬ ‫-לידה!‬
‫דלת מזדיינת.‬
‫תפתח גם את הדלת הזאת.‬ ‫תפתח אותה עכשיו, סנטיאגו.‬
‫תעשה מה שהיא אומרת.‬
‫בבקשה.‬ ‫-בסדר.‬
‫פתח אותה.‬ ‫-בסדר. הנה.‬
‫תיכנס.‬
‫רואים?‬
‫היא לא פה. כמו שאמרתי לכם.‬
‫איפה הבת שלי?‬ ‫-היא לא פה.‬
‫לא עשיתי לבת שלך כלום, מארה.‬ ‫מארה, הבת שלך הלכה לאיבוד ביער.‬
‫התקשרתי למשטרה.‬
‫טוב מאוד, מארה! כי אני לא עשיתי לה כלום!‬
‫איפה היא?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫אני לא יודע, מארה.‬
‫היא תהיה ביער, או...‬
‫בבקשה! בבקשה תגיד לי איפה היא.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫מארה...‬ ‫-אני מתחננת. בבקשה, תגיד לי.‬
‫מארה, תקשיבי לי.‬ ‫-לא. בבקשה, איפה היא?‬
‫לא עשיתי שום דבר.‬ ‫-אל תיגע בה.‬
‫לא, לא, אל תיגע בה.‬
‫אל תיגע בה.‬ ‫-בסדר.‬
‫איפה האחיינית שלי?‬
‫הצמיד שלה אצלך.‬ ‫השארת אותה בצריף באמצע היער.‬
‫בזמן שריפה. אנחנו טועים פה?‬
‫אני מצטער.‬ ‫-איפה היא?‬
‫מה זה?‬ ‫-הא?‬
‫הא?‬
‫זה בשביל הטקסים שלי.‬ ‫-איזה מין טקסים?‬
‫הטקסים. אם היית מקשיבה...‬ ‫-אני לא מאמין לך.‬
‫תנו לי לדבר. לואיס, מארה...‬ ‫-אתה לא הולך בלי להגיד לי איפה הבת שלי.‬
‫עצור! עצור!‬
‫תפוס אותו!‬ ‫-לואיס!‬
‫אנחנו לא נפסיק עד שתגיד לנו איפה היא.‬
‫לואיס, תקשור אותו.‬
‫לא עשיתי כלום!‬
‫בוא הנה.‬ ‫-לואיס, בבקשה!‬
‫השארת ילדה קטנה בצריף באמצע היער?‬
‫פשוט השארת אותה שם?‬
‫הא? הטקסים שלך וכל זה,‬ ‫אתה מצפה שאני אאמין לך?‬
‫קח.‬ ‫-לואיס!‬
‫נראה לך שאני לא מסוגל? איפה האחיינית שלי?‬
‫קום!‬
‫תכף תתחיל לדבר. תכף.‬
‫תקשרי אותו לכיסא.‬
‫את יכולה?‬ ‫-איפה היא?‬
‫אני לא יודע.‬ ‫-בבקשה. איפה היא?‬
‫מארה, אני לא יודע.‬
‫איפה ראית אותה בפעם האחרונה?‬
‫בצריף.‬ ‫-למה היא לא שם?‬
‫כי היא הלכה לאיבוד.‬ ‫-שקר. היא לא הייתה הולכת לאיבוד.‬
‫היא באה הנה כל החיים שלה.‬ ‫היא לא הייתה הולכת לאיבוד.‬
‫איפה הבת שלי?‬
‫לואיס...‬
‫בבקשה, תעשה משהו. תכריח אותו לדבר.‬
‫מה כל הדברים האלה?‬
‫מה זה?‬
‫בשביל מה זה?‬
‫מה זה? מה זה, לעזאזל?‬
‫דבר!‬
‫איפה הבת שלי, סנטיאגו?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫איפה האחיינית שלי? ראית אותה בצריף.‬
‫לקחת את הצמיד שלה. מה עשית לה? איפה היא?‬
‫איפה היא?‬
‫דבר! אני אכריח אותך לדבר.‬
‫איפה היא? איפה היא?!‬
‫לואיס...‬ ‫-איפה האחיינית שלי? איפה?‬
‫למה השארת ילדה בת שמונה‬ ‫לבד ביער בזמן שריפה?‬
‫דבר!‬
‫לואיס!‬
‫מה אנחנו עושים?‬
‫מה?‬ ‫-מה אנחנו עושים?‬
‫גורמים לו לספר לנו איפה לידה.‬
‫לא, אנחנו צריכים להתקשר למשטרה.‬
‫זין. הוא לא עובד.‬
‫מה?‬ ‫-אין קליטה, אין...‬
‫גם שלי לא עובד. חכי רגע.‬
‫אני אקח את הטלפון שלו.‬
‫לואיס. לואיס!‬
‫אל תזוז.‬
‫הקוד.‬
‫מה הקוד?‬ ‫-אני לא אגיד לך.‬
‫יש בחוץ שריפה.‬
‫תפסיק לשחק איתנו ותן לי את הקוד.‬
‫מה הקוד המזוין?‬
‫הקוד, חתיכת בן זונה!‬
‫אתה תגיד לי? הא?‬
‫או מה? מה הקוד?‬
‫אחת...‬ ‫-אחת, תשע, שמונה...‬
‫תשע, שמונה, שמונה.‬
‫מארה!‬
‫מארה.‬
‫לא. תפסיק.‬
‫מה?‬
‫לא עשיתי לו כלום.‬
‫אני נשבע לך. מארה.‬
‫לא הייתי עושה לו משהו.‬
‫זה היה רק כדי להפחיד אותו,‬ ‫כדי שיספר לנו איפה לידה. זה הכול.‬
‫הבן זונה הזה משקר.‬
‫אני אפסיק אם את רוצה.‬ ‫-כן.‬
‫אני אפסיק, בסדר? אני אפסיק.‬
‫תפסיק.‬
‫צריך לדבר עם המשטרה, לואיס.‬
‫גם פה אין קליטה.‬
‫מכשיר הקשר.‬
‫מכשיר הקשר. כן.‬ ‫-מכשיר הקשר.‬
‫מה קרה?‬ ‫-לא עובד.‬
‫הוא לא עובד?‬ ‫-אני לא יודעת להשתמש בו.‬
‫הנה. הסוללה פה למטה.‬
‫שלום?‬ ‫-שלום?‬
‫שלום?‬ ‫-שלום! רגע.‬
‫מישהו שומע אותי? שלום? בבקשה.‬
‫כן! אני...‬
‫שלום, אנחנו ביער, בבית של היערן.‬
‫מישהו שומע אותי?‬
‫הסוללה כמעט נגמרה.‬
‫את שומעת?‬ ‫-שלום?‬
‫אני האמא של הילדה שנעלמה.‬
‫אנחנו צריכים את המשטרה, בבקשה.‬
‫שלום? שלום?‬
‫לואיס.‬
‫מה אם הוא עשה לה משהו?‬
‫אם אני אאבד אותה, אני אמות.‬
‫זה לא יקרה.‬
‫נחפש בכל חדר, בכל פינה, בכל ארון.‬
‫בואי נחפש.‬
‫אנחנו נמצא אותה.‬
‫בואי נמצא אותה.‬ ‫-נכון. בסדר.‬
‫צריך למצוא רמזים.‬
‫כן, כן.‬ ‫-בטח יש פה משהו.‬
‫משהו שיוביל אותנו אליה.‬
‫חייב להיות פה עוד משהו.‬
‫- בורות כחללים מקודשים -‬
‫- הודעות -‬
‫- אביב -‬
‫- דוויד: היה מדהים. -‬
‫- אף פעם לא פחדתי‬ ‫והתרגשתי כל כך בו זמנית. -‬
‫- מוניקה: לא תיפטר ממני בכזאת קלות. -‬
‫- כולם ידעו מה אתה עושה, ואתה תשב בכלא. -‬
‫- תמונות -‬
‫מארה.‬
‫תקשיבי לי בבקשה.‬
‫מה גרם לכם לחשוד בי?‬
‫מה?‬
‫האת?‬
‫הבת שלך הייתה לבד ביער.‬
‫אני רק...‬ ‫-שתוק.‬
‫ואם את רוצה לדעת לגבי הצמיד, מארה...‬
‫הוא היה על הרצפה...‬ ‫-מארה!‬
‫מארה.‬
‫אסור שהוא יברח.‬
‫תבדקי את החבל.‬
‫אתם לא מקשיבים לי...‬
‫שתוק.‬ ‫-...אפילו לרגע.‬
‫תשמרי עליו. אני אבדוק בחוץ.‬
‫לא נתתם לי לדבר בכלל.‬
‫איפה הבת שלי?‬
‫הא?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫היא לא יכולה פשוט להיעלם, אתה מבין?‬
‫תקשיבי, אני...‬
‫הייתי במכונית,‬
‫וראיתי את לידה בצריף, בסדר?‬
‫בהתחלה ניסיתי לשכנע אותה לנסוע איתי הביתה.‬
‫ואז ראיתי שהיא בסדר,‬ ‫ושהיא צריכה להיות לבד, כי...‬
‫ואז הלכתי. ואני מצטער על זה מכל הלב.‬
‫היא לבד כבר הרבה זמן, אתה יודע?‬
‫היא בטח מפחדת מאוד.‬
‫אני מצטער, מארה. באמת, אני ממש מצטער.‬
‫הייתי צריך להתעקש ולהביא אותה הביתה.‬
‫זאת הייתה הטעות שלי.‬ ‫אבל זה הכול. לא עשיתי כלום. אני...‬
‫אני לא מאמינה לאף מילה שלך.‬
‫חשבתי שלא יקרה לה כלום.‬
‫איפה הבת שלי?‬
‫אני נשבע שאני לא יודע.‬ ‫אני ממש מצטער, מארה.‬
‫איפה...‬
‫הבת שלי?‬
‫ביער.‬
‫איפה הבת שלי? עוד פעם אחת.‬ ‫-ביער.‬
‫איפה הבת שלי?‬ ‫-היא...‬
‫עוד פעם! איפה הבת שלי?‬
‫איפה הבת שלי?‬
‫איפה?‬ ‫-ביער...‬
‫בבקשה תגיד לי! היית צריך להחזיר אותה.‬
‫אם יקרה לה משהו, אני ארצח אותך.‬
‫הייתי יכולה לרצוח אותך עכשיו.‬
‫תסלח לי.‬
‫לואיס?‬
‫לואיס, מה אתה עושה?‬
‫תסתכלי.‬
‫-מה זה?‬
‫הטלפון שלו.‬ ‫-מה?‬
‫בן זונה.‬
‫אני יכול לדמיין מה עובר עלייך.‬ ‫-אתה לא.‬
‫אני יודע מה את מרגישה בלב. באמת, אני יודע.‬
‫תפסיק לדבר אליי ככה בבקשה! מי אתה?‬
‫תפסיק!‬
‫בחיים לא הייתי פוגע בילדה.‬
‫בחיים לא הייתי נוגע בה, בחיים.‬
‫הנה, תתחילי.‬
‫את חייבת לבוא הנה כבר,‬
‫כי לא ראיתי אותך כל סוף השבוע!‬
‫גם אני רוצה להיות בסרטון.‬
‫די, תני לי גם.‬
‫גם אני רוצה שתהיי כאן.‬ ‫אנחנו ממש מתגעגעים אליך.‬
‫בסדר?‬ ‫-תגיד לי אם אראה אותה שוב.‬
‫רק תגיד לי אם אני אראה אותה שוב.‬
‫אני מבין שכל זה גורם לך‬ ‫לחשוד בי ולפחד ממני.‬
‫אבל זאת בסך הכול אי הבנה.‬
‫המפה, הפסילוציבין,‬
‫כן, זה מה שאני עושה. אני עוזר לאנשים.‬
‫אני מנהל טקסים עם פסילוציבין,‬
‫כדי לעזור לאנשים‬ ‫להשאיר מאחור את החיים הישנים שלהם,‬
‫להתחבר למשהו חדש, ו...‬
‫להפסיק לפחד מהמוות.‬
‫- שימוש בפסילוציבין בחולים סופניים:‬ ‫הפחתת חרדות ודיכאון -‬
‫הלילה ההוא שגוסטבו בילה ביער.‬
‫הוא לא רצה שאהיה שם.‬
‫אתה היית איתו, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-כן, נכון.‬
‫מה עשית לו?‬
‫שום דבר רע.‬
‫היית צריכה לראות אותו.‬
‫מה?‬ ‫-הוא ביקש ממני.‬
‫הוא מצא שלווה, מארה.‬
‫הוא מצא שלווה.‬
‫בן זונה.‬
‫הוא מצא שלווה, מארה.‬
‫לא. לא, לא...‬
‫אלנה.‬
‫מארה.‬
‫לא, לא. תן לי.‬
‫בבקשה...‬ ‫-לא.‬
‫תני לי.‬
‫-מארה!‬
‫מארה.‬ ‫-לא!‬
‫לא, לא! בבקשה. תן לי לעשות את זה.‬
‫בבקשה, תני לי.‬
‫לא, לא.‬
‫לא, בבקשה.‬ ‫-תני לי, בבקשה. בבקשה.‬
‫לא...‬
‫זאת לא היא, זאת לא היא.‬
‫בן זונה!‬
‫הבן זונה הזה משחק איתנו משחקים!‬
‫לואיס.‬
‫איפה השכן?‬
‫בפנים.‬
‫הוא קשור.‬ ‫-מה?‬
‫שלום, חורחה.‬
‫תראה, בדיוק חפרתי בור‬ ‫בשביל טקס הלידה מחדש שלך.‬
‫יש לי כמה, אבל הבור הזה רחוק מהבית.‬
‫אני חושב שהאנרגיה שלו מתאימה לך בדיוק, ו...‬
‫זהו. הנה, אני אראה לך.‬
‫טוב... נתראה.‬
‫שלום, לידה.‬
‫את בסדר?‬
‫יש קצת עשן.‬ ‫נראה לי שיש שריפה בסביבה. את מריחה אותה?‬
‫את לבד?‬ ‫-כן.‬
‫מה את עושה פה לבד?‬
‫רק השארתי פה‬ ‫כמה דברים של אבא שלי. רוצה לראות?‬
‫מה יש שם?‬ ‫-תמונות.‬
‫הן יפות מאוד.‬
‫אמא שלי רצתה לזרוק אותן.‬
‫את יודעת שהכרתי אותו?‬
‫באמת?‬
‫ניסיתי לעזור לו כשהוא היה חולה.‬
‫לרפא אותו?‬ ‫-לעזור לו לא לפחד.‬
‫לפחד?‬ ‫-אה-הא.‬
‫ממה?‬
‫מהפרידה מכן.‬
‫אמא אמרה...‬
‫שאבא לא רצה להבריא.‬
‫שמעתי אותה אומרת את זה לדודה שלי.‬ ‫-הוא כן רצה.‬
‫הוא פשוט לא היה יכול, לידה.‬
‫הוא לא היה יכול.‬ ‫-באמת?‬
‫כן.‬ ‫-גם אני חושבת ככה.‬
‫בסוף אמא שלך תבין. היא פשוט...‬
‫היא צריכה עוד זמן.‬
‫והצמיד הזה?‬
‫הוא שלך?‬
‫כן, אבל אני לא רוצה אותו יותר.‬ ‫קיבלתי אותו במתנה מאמא.‬
‫מה נעשה איתו?‬ ‫-קח אותו במתנה.‬
‫לא, הוא...‬ ‫-הוא בשבילך.‬
‫בשבילך.‬ ‫-את בטוחה?‬
‫כן.‬ ‫-תראי.‬
‫לא תספר לאף אחד, נכון?‬ ‫-ברור שלא.‬
‫אני אגיד שאיבדתי אותו או שדוב גנב לי אותו.‬
‫אתה מבטיח?‬
‫מבטיח.‬
‫תבואי איתי הביתה במכונית?‬
‫לא.‬ ‫-לא?‬
‫אני רוצה להיפרד מהצריף.‬
‫כשתסיימי פה תחזרי מהר הביתה?‬
‫בסדר.‬ ‫-מבטיחה?‬
‫תעשה ככה.‬
‫בסדר.‬
‫להתראות, לידה.‬ ‫-להתראות.‬
‫לא. לא, זה לא בסדר.‬
‫אתם השתגעתם.‬
‫הוא משקר.‬
‫הוא משקר לנו.‬
‫ומה אם אתם טועים?‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו חייבים לגרום לו לספר לנו איפה לידה.‬
‫לא, מותק, לא.‬ ‫-כן.‬
‫מה שצריך לעשות זה לנסוע, בסדר?‬ ‫להתקשר למשטרה ולנסוע.‬
‫היי, דני.‬
‫דני.‬
‫אתה יכול לשחרר אותי, בבקשה?‬
‫נלך לחפש את בת הדודה שלך ביחד.‬
‫בבקשה, תשחרר אותי.‬
‫דני.‬
‫אבא...‬
‫אבא שלך ו...‬
‫ו...‬
‫ודודה שלך ואמא שלך‬ ‫ילכו לכלא אם לא תשחרר אותי.‬
‫הם עשו לך את זה?‬ ‫-כן.‬
‫כן, אבל זה בגלל שהם מבולבלים, הם לא הבינו...‬
‫הם תפסו את האיש הלא נכון.‬ ‫הם התבלבלו ביני לבין מישהו אחר.‬
‫לאיש מסוג אחר. אבל לא עשיתי שום דבר רע.‬
‫למה לא אמרת להם שהם התבלבלו?‬
‫אמרתי, אבל אבא שלך לא...‬
‫הוא לא מקשיב.‬
‫הוא רק צועק.‬
‫למען האמת, אני קצת מפחד.‬
‫הכול באשמתי.‬
‫אמרתי ללידה שהיא מעצבנת, והיא הלכה.‬
‫זאת לא אשמתך.‬
‫תקשיב, תשחרר אותי,‬ ‫ואתה ואני נוכל ללכת לחפש אותה.‬
‫אני מכיר את היער מצוין.‬
‫בבקשה, דני.‬
‫אנחנו חייבים לנסוע.‬
‫לא.‬ ‫-כן.‬
‫צריך ללחוץ עליו שיגיד את האמת.‬
‫מה זאת אומרת "ללחוץ עליו"?‬
‫מה אם הוא כבר אומר את האמת?‬
‫הא? יכול להיות שאתם טועים.‬
‫הוא היה עם גוס בלילה שהוא בילה ביער.‬
‫מה?‬ ‫-הוא היה עם סנטי.‬
‫עם אחי?‬ ‫-לואיס.‬
‫אחי?‬
‫לואיס.‬
‫דני, בוא נסדר את זה, אתה ואני.‬
‫תודה, דני.‬
‫תתקשרי למשטרה. קחי את דני.‬ ‫-לא.‬
‫אני אמשיך לנסות.‬ ‫-לא. בבקשה...‬
‫קחי את דני.‬ ‫-לא. בוא איתנו.‬
‫בוא איתנו! יש שריפה!‬
‫תודה.‬
‫דני!‬
‫דני! דני, איפה אתה? דני?‬
‫תודה.‬
‫תפתחו את הדלת!‬
‫תפתחו את הדלת המזוינת!‬
‫הילד פה איתי! תפתחו את הדלת!‬
‫תפתחו!‬ ‫-מה?‬
‫מארה, תפתחי את הדלת!‬
‫דני?‬ ‫-תפתחי את הדלת!‬
‫הוא ניסה לברוח.‬ ‫-מה?‬
‫אני אגרום לבן זונה הזה לדבר.‬ ‫צריך ללחוץ עליו.‬
‫תפתחי!‬ ‫-צריך לגרום לו לדבר.‬
‫תפתח את הדלת, לואיס! לואיס!‬
‫אתה לא יוצא משם!‬
‫אני אלחץ עליו עד שהוא ידבר.‬
‫הוא ידבר. את תראי.‬ ‫-אבא!‬
‫בן?‬ ‫-לואיס, הילד פה איתי!‬
‫דני?‬ ‫-פתח את הדלת!‬
‫מה...? דני! למה הבן שלי שם? דני!‬
‫הבן שלך איתי!‬ ‫-למה דני שם?‬
‫סנטי...‬ ‫-דני!‬
‫אבא, תפסיק לצעוק.‬ ‫-מה?‬
‫הוא אמר שתפסיק לצעוק!‬ ‫-למה אתה שם?‬
‫דני! בן, אתה בסדר?‬ ‫-אבא, אני פה.‬
‫אל תדאג.‬
‫אל תדאג, בן. תתרחק ממנו.‬
‫תני לי את המפתחות.‬ ‫-לא.‬
‫מה?‬ ‫-הבן שלך איתי, לואיס. תפתח!‬
‫המפתח.‬ ‫-הוא לא יעשה לו כלום.‬
‫תני לי את המפתח.‬ ‫-הוא לא יעשה לו כלום.‬
‫לואיס!‬ ‫-תני לי את המפתח.‬
‫לא!‬
‫אני צריכה לדעת איפה היא.‬
‫את נעלת את הבן שלי עם הבן זונה הזה.‬
‫תני לי את המפתחות.‬ ‫-הוא לא יעשה לו כלום.‬
‫אני צריכה שהוא יגיד לי איפה הבת שלי!‬
‫השתגעת?‬ ‫-תפתח, אחרת אני אפגע בו!‬
‫תפתח כבר את הדלת!‬
‫אני פותח.‬
‫אם תעשה לבן שלי משהו, אני נשבע שארצח אותך.‬
‫לואיס, תקשיב, תקשיב.‬ ‫-תקשיב לי, אל תיגע בו.‬
‫קח אותי. עזוב אותו.‬
‫לא.‬ ‫-עזוב אותו.‬
‫לואיס, תקשיב. תקשיב.‬
‫זוזו הצדה. אני יוצא עם הילד.‬
‫אל תערב אותו בכל זה.‬
‫תישארו רגועים, כולכם.‬
‫דני, מתוק...‬ ‫-היי!‬
‫בן...‬ ‫-אל תתקרב!‬
‫בוא הנה.‬ ‫-תתרחק!‬
‫אני מצטער, אבא.‬ ‫-אני מצטערת.‬
‫אל תדאג, בן.‬
‫סליחה.‬
‫אני ארצח את הבן זונה הזה.‬
‫אל תפגע בי.‬ ‫-לואיס.‬
‫אל תיגע בו.‬ ‫-אל תתקרב יותר!‬
‫הוא ילד!‬ ‫-אל תבוא אחריי!‬
‫תירגע.‬ ‫-דני.‬
‫דני.‬ ‫-תיכנסי.‬
‫תיכנסי. תעמדי שם!‬ ‫-בסדר. אנחנו פה.‬
‫דני, הכול בסדר.‬ ‫-אל תדאג.‬
‫בדיוק.‬ ‫-הוא לא עשה כלום!‬
‫הוא רק ילד.‬ ‫-בבקשה.‬
‫תעזוב אותו!‬
‫אל תתקרבו!‬
‫תישארו בפנים!‬
‫-תן לו ללכת.‬
‫דני, מתוק, אני מצטערת.‬
‫אל תדאג, בן.‬
‫דני.‬ ‫-אנחנו נישאר פה. תן לו ללכת.‬
‫תן לו ללכת.‬ ‫-תישאר בפנים, לואיס.‬
‫אל תפגע בו.‬
‫תקשיב לי טוב, בבקשה.‬
‫אני צריך את המפתחות למכונית.‬ ‫תן לי את המפתחות.‬
‫אל תיתן לו. הוא ייקח אותו איתו.‬
‫סנטיאגו, בבקשה.‬ ‫-תנו לי את המפתחות!‬
‫הם לא אצלי!‬
‫זין!‬ ‫-אני לא יודע איפה שמתי אותם.‬
‫בבקשה!‬
‫תן לו ללכת. הוא לא עשה כלום.‬
‫תעזוב אותו.‬ ‫-תעזוב אותו!‬
‫תעזוב אותו עכשיו!‬
‫לא!‬ ‫-לא!‬
‫תיכנסו, או שאני אפגע בו!‬
‫בסדר.‬ ‫-מארה, תיכנסי פנימה!‬
‫זין. זין!‬
‫תיכנסו פנימה, בבקשה. לואיס!‬
‫אנחנו נישאר פה, אבל אל תיקח אותו!‬
‫תירגע. אל תעשה לו כלום. תירגע.‬
‫אל תעשה לו כלום.‬ ‫-המפתחות במכונית.‬
‫מה?‬ ‫-המפתחות.‬
‫הוא לוקח אותו במכונית שלנו.‬
‫אמא!‬ ‫-לא!‬
‫לא, דני!‬ ‫-תשתקו!‬
‫דני!‬ ‫-תישארו שם!‬
‫אני אעקור לך את העיניים, בן זונה!‬ ‫-ממש סליחה.‬
‫בבקשה, סנטי, אל תיקח אותו. הוא לוקח אותו!‬
‫תחגור.‬ ‫-לא!‬
‫היי! לא!‬ ‫-עצור!‬
‫דני!‬ ‫-אמא!‬
‫לא! דני!‬ ‫-אמא!‬
‫סנטי. סנטי!‬
‫דני!‬ ‫-בן זונה!‬
‫דני!‬
‫אמא...‬
‫בסדר, דני, צא מהמכונית.‬
‫תרוץ בחזרה אליהם!‬
‫בסדר? צא מהמכונית.‬
‫צא מהמכונית, דני!‬
‫דני, צא מהמכונית.‬
‫צא מהמכונית!‬
‫בן זונה!‬ ‫-לא, לא.‬
‫תפסיק! לואיס, די! תפסיק!‬
‫סנטי, לא!‬
‫סנטי, תפסיק! לואיס!‬
‫בבקשה תפסיק!‬
‫תפסיק! סנטי, תפסיק!‬
‫תעזוב אותו!‬
‫לא!‬
‫אתה בסדר?‬
‫לואיס.‬
‫סליחה. סליחה, לואיס. סליחה.‬
‫לא, לא...‬
‫עצור! לואיס! לא! מה אתה עושה?‬
‫לא!‬ ‫-מה רצית לעשות לבן שלי?‬
‫לא!‬
‫לואיס!‬ ‫-איפה האחיינית שלי?‬
‫אני יודע איפה לידה!‬
‫-תפסיק.‬
‫הוא יודע איפה היא.‬
‫אני אגיד לכם.‬ ‫-איפה היא?‬
‫איפה היא? תגיד לי!‬ ‫-אני אגיד למשטרה.‬
‫מה?‬ ‫-ממש לא!‬
‫לא, תגיד לי. איפה היא?‬ ‫-אני אגיד רק למשטרה.‬
‫תגיד לי!‬ ‫-אני אגיד רק למשטרה!‬
‫תגיד לי איפה הבת שלי!‬ ‫-ביער.‬
‫ביער? היא בחיים?‬ ‫-כן.‬
‫היא בחיים, אלנה.‬ ‫-היא בחיים.‬
‫היא בסדר. קח אותי אליה.‬
‫בוא, בבקשה.‬
‫קום. בוא נלך!‬
‫לאן?‬ ‫-לפה, לפה.‬
‫ישר?‬
‫מפה?‬
‫קחי את דני.‬
‫אם לא נחזור תוך שעתיים, תתקשרי למשטרה.‬
‫אנחנו נחזור במכונית שלו, בסדר?‬ ‫-בסדר.‬
‫הנה.‬
‫לאן?‬
‫-ישר קדימה.‬
‫תודי.‬
‫עשינו את מה שהיה צריך לעשות.‬
‫שתוק!‬
‫אני מפחדת ממך מאוד, לואיס.‬ ‫-ממני?‬
‫אנחנו נמצא את לידה. נמצא את לידה, בסדר?‬
‫איפה היא!‬ ‫-פה! אנחנו ממש קרובים!‬
‫הבן זונה מוביל אותנו לשריפה.‬ ‫-עצור!‬
‫איפה הבת שלי?‬ ‫-תקשיבו לי, בבקשה.‬
‫מה?‬ ‫-מה?‬
‫אני ממש מצטער שכואב לכם.‬ ‫אני ממש מצטער, אבל אני...‬
‫מה?‬
‫אני מצטער.‬
‫לואיס!‬ ‫-הוא ברח!‬
‫עצור! לא, לא!‬
‫אני לא רואה אותו!‬
‫איפה הוא?‬
‫מארה!‬ ‫-לואיס!‬
‫מארה!‬
‫לואיס!‬
‫מארה!‬
‫הצילו!‬
‫לידה...‬
‫לידה.‬
‫לידה!‬
‫תמשיכי לצעוק!‬
‫אני פה!‬
‫לידה, תצעקי!‬
‫אני פה!‬
‫לידה!‬
‫אני בתוך בור.‬
‫אני פה!‬
‫לידה.‬
‫אני פה.‬
‫לידה!‬
‫לידה, תסתכלי עליי.‬
‫זה סנטי. תסתכלי.‬ ‫-אני תקועה. אני לא יכולה לזוז.‬
‫תראי לי.‬ ‫-תעזור לי.‬
‫תני לי יד.‬
‫מהר! תני לי יד!‬
‫בדיוק, תתמתחי. תני לי יד!‬
‫תמשכי חזק!‬ ‫-תן לי את היד שלך.‬
‫אני לא מגיע. תדחפי הכול הצדה.‬
‫את האדמה.‬ ‫-אני לא יכולה!‬
‫בכוח! אני אגיע אלייך.‬
‫אני לא יכולה!‬ ‫-את יכולה.‬
‫אני לא מגיעה.‬
‫קדימה!‬
‫חכי. אני אביא מקל.‬ ‫-לא!‬
‫אני כבר חוזר, בסדר?‬ ‫-תחזור בבקשה!‬
‫לידה, תתפסי.‬ ‫-אני לא מצליחה.‬
‫קדימה!‬
‫בדיוק! את יכולה. תמשכי חזק.‬
‫יופי. בואי.‬
‫תפסתי אותך.‬
‫זהו.‬
‫לידה.‬
‫לידה?‬
‫את שומעת אותי?‬
‫היי!‬ ‫-לא, לא!‬
‫לא!‬ ‫-מארה, לא!‬
‫אמא?‬ ‫-אהובה שלי.‬
‫את בסדר?‬
‫אמא...‬ ‫-את בסדר?‬
‫אמא!‬ ‫-מה?‬
‫מה?‬
‫לא ידעתי איפה את, מתוקה.‬ ‫-אמא.‬
‫סליחה.‬
‫הרגל שלי ממש כואבת!‬
‫זה נגמר, מותק.‬
‫זה נגמר.‬
‫הנה, תכסי את הפנים. את יכולה?‬
‫בסדר? כן? ככה?‬
‫בואי. בואי נלך.‬
‫כמעט הגענו.‬
‫מה עם סנטי?‬
‫הוא פגע בך? הוא עשה לך משהו?‬
‫נפלתי.‬
‫נפלתי...‬
‫לבור.‬
‫הייתה המון אדמה, ולא יכולתי לצאת.‬
‫מה?‬
‫רדף אחריי דוב.‬
‫ונפלתי.‬ ‫-מה?‬
‫לא מצאתי את הבית.‬
‫לידה...‬
‫הוא...‬
‫הוא דחף אותך לבור הזה, נכון?‬
‫מה?‬ ‫-לא.‬
‫סנטיאגו, כן. סנטיאגו.‬
‫הוא הציל אותי.‬ ‫-הוא דחף אותך.‬
‫הוא הציל אותי.‬
‫מה...?‬
‫הוא לא דחף אותך?‬ ‫-לא.‬
‫נפלת בעצמך?‬ ‫-כן.‬
‫לידה, חשוב מאוד שתגידי לי‬ ‫אם סנטי עשה לך משהו.‬
‫הוא עשה לך משהו?‬ ‫-לא.‬
‫בסדר.‬
‫מארה!‬ ‫-לואיס.‬
‫לואיס!‬ ‫-לידה!‬
‫לידה!‬
‫היא בסדר?‬ ‫-היא בסדר.‬
‫מתוקה, את בסדר?‬ ‫-היא בסדר.‬
‫את בסדר, מתוקה? איפה היא הייתה?‬ ‫-היא בסדר.‬
‫היא נפלה.‬ ‫-איפה?‬
‫לתוך בור, אבל היא בסדר.‬
‫לתוך בור?‬ ‫-כן.‬
‫קרה לה משהו? היא נפצעה.‬
‫היא חשבה שיש דוב, ונפלה.‬
‫זה היה סנטי?‬
‫לא, היא פשוט נפלה.‬ ‫היא צריכה בית חולים, אבל היא בסדר.‬
‫קר לי.‬ ‫-בואי נלך מפה.‬
‫כן, כן.‬ ‫-היא צריכה רופא.‬
‫בואו נצא מפה.‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫נלך במעצור האש עד לבית.‬ ‫-בואו נלך.‬
‫אנחנו פה.‬
‫המפתחות למכונית?‬ ‫-הם אצלי.‬
‫תבדקי אם היא פתוחה.‬ ‫-היא פתוחה.‬
‫זה נגמר, מתוקה.‬
‫הנה.‬
‫תביא מים.‬ ‫-כן.‬
‫ושמיכות. תביא שמיכות.‬ ‫-אני בא.‬
‫אהובה.‬
‫זה נגמר. כואבת לך הרגל?‬
‫כבר לא כל כך.‬ ‫-כבר לא?‬
‫כואב לך הראש? כואב לך איפשהו?‬
‫לא?‬ ‫-קר לי.‬
‫דוד שלך יביא שמיכות.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫-גם אני אוהבת אותך.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אהובה שלי...‬
‫דוד שלך ייקח אותך עכשיו‬ ‫לבית חולים לראות רופא.‬
‫והכול יהיה בסדר, טוב?‬
‫הוא יטפל בך טוב.‬
‫מארה?‬ ‫-אני צמאה.‬
‫בטח, מתוקה.‬
‫הנה.‬
‫היי, רגע, רגע. לאט, מתוקה.‬
‫לאט.‬
‫יופי. לאן אמא הלכה?‬
‫הא? איפה אמא?‬
‫היא הלכה.‬
‫לכן?‬ ‫-ישר.‬
‫ליער?‬
‫כן.‬ ‫-כן?‬
‫מארה!‬
‫לידה. לידה, היי.‬
‫לידה, אל תירדמי, מתוקה.‬
‫תסתכלי עליי. לידה.‬
‫תישארי איתי.‬
‫לידה, תתעוררי.‬
‫- רפואת חירום -‬
‫איפה מארה?‬
‫אתם קרובי משפחה?‬
‫לא, מצאתי אותו הולך בכביש.‬
‫אתה שומע אותי? אתה מבין אותי?‬
‫למה היית על הכביש?‬
‫מה קרה?‬ ‫-היא הלכה לאיבוד ביער.‬
‫היא שאפה הרבה עשן.‬
‫אתה שומע אותי?‬ ‫-היא נפלה לבור.‬
‫היא לא קיבלה נוזלים.‬ ‫-את שומעת אותי? תסתכלי עליי.‬
‫היא מגיבה.‬ ‫-היא קיבלה מכה בראש.‬
‫צריך צילום רנטגן של היד שלה.‬
‫לפני כמה זמן מצאת אותה?‬ ‫-בערך שעה.‬
‫בת כמה היא?‬ ‫-שמונה.‬
‫מה יש לנו פה?‬ ‫-שאיפת עשן.‬
‫אני אקרא לד"ר באוטיסטה.‬
‫צריך לבדוק דופק ולחץ דם.‬
‫אתה לא יכול להיכנס.‬ ‫חכה בחדר ההמתנה. נודיע לך.‬
‫את שומעת אותי?‬
‫איך קוראים לך?‬
‫סנטיאגו.‬ ‫-סנטיאגו, למה היית על הכביש?‬
‫מה קרה? תכינו את חדר טראומה 4.‬
‫תגובת אישונים רגילה.‬
‫אתה מרגיש כאבים?‬ ‫-בכל מקום.‬
‫בכל מקום?‬ ‫-כן.‬
‫ניתן לך עירוי. אתה מסכים?‬ ‫-בטח.‬
‫יש לי סחרחורת.‬ ‫-תכף נשכיב אותך.‬
‫חמצן, בבקשה.‬
‫משקל? ידוע?‬ ‫-תשעה עשר ק"ג.‬
‫איך קוראים לה?‬ ‫-לידה.‬
‫לידה, את יכולה לפתוח את העיניים?‬
‫היא שאפה יותר מדי עשן.‬ ‫-חמצן 95.‬
‫תסגרי את הווילונות.‬ ‫את הווילונות ואת הדלת, בבקשה.‬
‫אהובה, מצאנו את לידה.‬ ‫אנחנו בבית החולים, ו...‬
‫אני אשלח לך את הכתובת.‬
‫אני רוצה שתבואי.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-ערב טוב. מה שלומכם?‬
‫התקשרתם?‬ ‫-כן, התקשרנו.‬
‫לאן, בבקשה?‬ ‫-לחדר המיון.‬
‫בואו איתי, בבקשה.‬
‫סנטיאגו.‬
‫בואו נתקשר לרדיולוגיה ונארגן סריקת סי-טי.‬
‫ברשותך.‬
‫תיכנסו.‬ ‫-תוכל לתת לנו רגע, בבקשה?‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫אני לא יודעת... אני מצטערת.‬
‫תסלח לי.‬
‫אני מצטערת.‬
‫איך אתה מרגיש, סנטיאגו?‬
‫לא משנה מה קרה, עכשיו אתה במקום בטוח.‬
‫טוב, אתה יכול לספר לנו איך נחתכת בפנים?‬
‫זה לא היה...‬
‫אני מצטערת. אני לא...‬
‫אני מצטערת. לא התכוונתי. אני מצטערת.‬
‫אני מצטערת.‬
‫דובה.‬
‫דובה?‬
‫כן.‬
‫כן. התקיפה אותי...‬
‫דובה ביער.‬
‫היא בטח ניסתה‬
‫להגן על המשפחה שלו או...‬
‫או שהיא חשבה שהא מגנה על המשפחה שלה.‬
‫לא היה אפשר לדבר איתה בהיגיון.‬
‫מר סראנו.‬ ‫-מה עם האחיינית שלי?‬
‫אל תדאג. בוא איתי.‬
‫תיכנס.‬ ‫-היא בסדר?‬
‫כן. היא מורדמת, אבל היא בסדר.‬
‫אז אני מניח שלא תגיש תלונה.‬
‫לא.‬
‫אתה יכול לדמיין דובה בכלא?‬
‫לידה, מתוקה, מה שלומך?‬
‫הרגל שלה צריכה להחלים,‬ ‫והיא קיבלה מכה בראש, אבל היא בסדר.‬
‫מה שלומך?‬
‫בסדר.‬
‫אני מצטער שדיברתי אלייך קודם לא יפה.‬
‫לא קרה כלום. גם אני מצטערת.‬
‫אסור לך להיות פה, גברת.‬
‫זה מסוכן. בואי.‬
‫את שומעת אותי?‬
‫איפה הבת שלי?‬ ‫-את אמא שלך הילדה שנעלמה?‬
‫הודיעו לנו שהיא בבית החולים.‬
‫הבית שלי. אתם יכולים לדאוג שהוא לא יישרף?‬
‫אל תדאגי. השתלטנו על השריפה.‬
‫קדימה, בואו!‬
‫הבאתי פרח בשביל לידה.‬
‫זה פרח אש.‬
‫הוא גדל רק אחרי שריפות, בתוך האפר.‬
‫חשבתי שאולי היא תרצה אותו.‬
‫טוב...‬
‫סנטיאגו.‬
‫כן?‬
‫אני בטוחה שהיא תאהב אותו.‬
‫תודה.‬
‫- מול הלהבות -‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬