OHJELMAN TARJOAVAT NATIONAL GEOGRAPHIC SOCIETY JA ROLEX
Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Syvällä Amazonilla
on paikka, jossa delfiinit lentelevät puiden seassa.
Olen hämmästynyt siitä, miten nämä eläimet,
nämä uskomattomat olennot, elävät täällä viidakossa.
Paikka, jossa karhut elävät pilvissä.
Silmälasikarhu on kuin pilvimetsän insinööri.
Paikka, jossa kilpikonnilla on suojelusenkeleitä.
Se on paikka, joka on vanginnut minut.
En voi kuvitella pääseväni siitä irti.
Puut imevät itseensä 20 miljardia tonnia vettä päivässä
ja luovat taivaalle jokia.
Se vesi yhdistää kaikkea.
Kyse on maailman suurimmasta joesta. Vettä ei ole vain joissa.
Sitä on jäätiköissä, ilmakehässä ja pilvissä.
Amazon muuttuu reaaliajassa. On paljon, mitä emme tiedä.
Amazonilla on paljon uhkia.
Jotkut yrittävät muuttaa asioita.
Ennennäkemättömällä kaksivuotisella tutkimusretkellä
National Geographic kokosi yhteen intohimoisen tutkijaryhmän
seuraamaan vettä ja tutkimaan upeita ekosysteemejä.
He kulkevat Andien huipulta
yli 6 400 kilometrin päähän Atlantin valtamerelle ja kauemmas.
Tieteen avulla näemme tulevaisuuteen.
He varmistavat, että se säilyy seuraavallekin sukupolvelle.
Toiminnallamme on vaikutus.
Kun ajatellaan Amazonia,
mieleen eivät ehkä tule nämä 6 000-metriset huiput,
mutta täältä kaikki alkaa.
Olemme Amazonin valuma-alueella.
Olemme aivan reunalla, Andien itäpuolella.
Tämä on tärkeä vesivarasto.
Täällä näkyvä lumi ja jää
valuu lopulta alas Amazonjokeen.
Jäätiköt häviävät. Ei tiedetä, miten nopeasti.
National Geographicin tutkija Baker Perry selvittää asiaa.
Johdan retkikuntaa asentaakseni sääaseman
lähelle Ausangaten huippua.
Baker asui nuorempana Andeilla.
Tämä on hänelle kuin kotiinpaluu.
Elinaikanani olen nähnyt Amazonilla valtavia muutoksia
jatkuvan metsäkadon takia.
Yritämme ymmärtää, miten jäätiköt reagoivat.
Meillä on hyvin rajallinen käsitys ilmastosta Andien vuorten huipuilla.
Baker, Tom ja paikalliset oppaat ja asiantuntijat
lähtevät yhdelle Amazonin valuma-alueen korkeimmista huipuista.
Valtavat jäätiköt varastoivat vettä alajuoksun yhteisöille.
Ilmaston lämmetessä
luotettava makeanveden lähde vaarantuu.
Tämä vesi on yhteydessä kaikkeen Amazonin veteen.
Vesimolekyylit, jotka putoavat lumena Andien huipuille,
haihtuvat Amazonin mahtavista puista.
Puiden läpi virtaava vesi vapautuu ilmakehään.
Sitten vesi tiivistyy pilveksi.
Tuuli kuljettaa pilven Andeille,
jossa se lopulta sataa lumena maahan.
Kun yhtä osaa muutetaan, koko järjestelmä reagoi.
Jos sademetsän puita kaadetaan,
täällä satavan lumen määrä vähenee.
Sääasema tarjoaa tietoa siitä,
miten paljon jäätiköt kutistuvat.
Ensin tutkijoiden on päästävä perille.
Ausangate ei ole helppo vuori.
Vaatii paljon saada sääkalustoa näin korkealle.
Siksi sitä ei ole tehty aiemmin.
Kiitos.
Fyysiset haasteet näillä retkillä ovat kovia.
Vaikeinta kiipeämisessä on hapenpuute.
Kello on puoli kolme aamulla.
Aurinko nousee kolmen ja puolen tunnin päästä.
Meillä on yksi lyhyt osuus kiivettävänä tässä
ja tuolla valmis reitti tuonne ylös.
Jos tutkijat onnistuvat, Ausangaten huipulta saatu data
on korvaamatonta miljoonille, jotka ovat riippuvaisia siitä.
Viimeisen kymmenen vuoden aikana vesi on vähentynyt joka vuosi.
Quechualaisbiologi Ruthmery Pillco Huarcayalle
menetys on henkilökohtainen.
Hän varttui korkealla Andeilla,
missä jäätikkö on aina suojellut ihmisiä.
Jäätikkö on tärkeä osa kulttuuriamme.
Lapsena hänen isoäitinsä kertoi tarinoita myyttisestä karhusta.
Ukuku-hahmo on puolijumala karhun ja ihmisen väliltä.
Ukukut kantavat Ausangatelle jäälohkareita yhteisöille
merkkinä siitä, että he saavat lisää vettä.
Ukuku-tarinaa on esitetty vuosisatoja Quyllurit'i-festivaaleilla.
Isoäitini kertoi, että ennen jää oli lähellä.
Nyt, ilmastonmuutoksen takia, lumi on kaukana.
Jäälohkareita ei voi enää kuljettaa.
Ukukut eivät ole pelkkä myytti.
Ukuku tarkoittaa quechuan kielellä silmälasikarhua.
Ruthille aito eläin on yhtä salaperäinen kuin myytti.
Yritämme ymmärtää silmälasikarhun salaista elämää.
Olennosta tiedetään vain vähän.
Se on elintärkeä Ausangaten alapuolella sijaitseville metsille.
WAYQECHAN PILVIMETSÄN BIOLOGINEN ASEMA
Jos jäätiköt ovat Amazonin valuma-altaan vesivarasto,
Andien pilvimetsät ovat sen sadekone.
Ne imevät sienen tavoin kosteutta ja vapauttavat sen alavirtaan.
Olen aina pitänyt puihin kiipeämisestä.
Latvustossa on erilainen näkökulma.
Se on täysin eri maailma.
Sekä metsät että karhut ovat vaarantuneita ja tarvitsevat toisiaan.
Ahnaina kasvinsyöjinä karhut levittävät siemeniä kaikkialle.
Karhut ovat hyviä kiipeilijöitä.
Ne viettävät suurimman osan ajasta puissa.
Kamerat seuraavat karhujen liikkeitä,
jotta Ruth ymmärtäisi niiden vaikutuksen metsään.
Kaikki hyvin. Katsotaan, mitä kamera tallentaa.
Silmälasikarhuja on vaikea tutkia, varsinkin tällaisessa maastossa.
Saadaksemme tietoa meidän on patikoitava paljon.
On aika tarkastaa kaikki 75 kameraa.
Jätämme kamerat paikalleen koko vuodeksi.
Tarkastamme ne kahden kuukauden välein.
Ei näkynyt karhuja.
Karhut välttelevät parrasvaloja, mutta kaikki eivät ujostele.
- Onko se yksinäinen kettu? - On.
- Mitä näet? - Puuman.
Vau, se on iso.
Ruth ottaa mukaan parhaan jäljittäjänsä.
Ukuku!
Kyllä, kyllä, kyllä.
Kun karhut liikkuvat, ne auttavat levittämään monia puulajeja.
Ne syövät siemeniä ja kakkaavat.
Ulosteessa on siemeniä ja ravinteita kasvua varten.
Tämä on villimustikka.
Se on yksi karhujen lempimarjoista.
Löytämissämme ulosteissa oli tällaisia marjoja.
Meillä on kamera kymmenen metrin päässä.
Toivottavasti kamera on toiminut.
Karhu!
Karhu, karhu.
Se on pieni.
Kun näemme silmälasikarhun, olemme kaikki iloisia.
Kamerat kertovat karhujen käyttäytymisestä,
mutta ymmärtääkseen niiden liikkeitä tutkijoiden on päästävä lähemmäs.
Norma.
En osaa edes kuvailla sitä tunnetta, kun nappasimme ensimmäisen karhumme.
Se oli kuin isoveljeni.
Tunsin sen olevan perhettä. Se on uskomaton olento.
GPS-pannat seuraavat karhujen jokaista liikettä.
Ensimmäistä kertaa
National Geographicin eläinkamera lähti kävelylle Sunchu-karhun kanssa.
Näemme karhun näkökulmasta, missä se liikkuu.
Seuraamme sen matkaa ja opimme paljon.
Sunchu ja yli 40 muuta tähän mennessä tunnistettua karhua
elävät odotettua suuremmalla alueella.
Tässä näkyy rykelmiä.
Ne viettävät paljon aikaa tässä osassa metsää.
Löydöt ovat uskomattomia.
Ilmaston lämmetessä ja karhujen siirtyessä korkeammalle
ne kuljettavat siemeniä
ja auttavat metsiä kasvamaan takaisin viileämmillä alueilla.
Mietimme, miten karhut auttavat monia puulajeja
sopeutumaan uudenlaiseen ympäristöön.
Karhut voivat olla avainasemassa pilvimetsien selviytymisessä.
Metsä pitää veden liikkeessä Andien huipuilta alas
jokien alkupäähän,
missä vesi alkaa muuttua tutun näköiseksi.
Se ei ole vain yksi joki.
Valtavaan Amazoniin virtaa tuhansia pieniä jokia.
Ne muodostavat 20 prosenttia koko planeetan makeasta vedestä.
Amazon on planeettamme sydän.
Kaikki nämä joet ovat sen sydämen suonia.
Eräs taianomainen olento pitää koko jokijärjestelmää kotinaan.
Delfiinit eivät tunne rajoja. Ne liikkuvat vapaasti joissa.
Samoin tekee Fernando Trujillo,
joka muutti Kolumbian Amazonille omistaakseen elämänsä delfiineille.
Kun tulin tänne, delfiinejä oli vaikea löytää,
koska silmäni ei ollut harjaantunut.
Paikka oli täynnä elämää, mutta en nähnyt sitä.
Kesti jonkin aikaa, ennen kuin aloin ymmärtää jokea.
35 vuoden jälkeen Fernandon visio on selvä:
suojella eläintä, joka pitää järjestelmän tasapainossa.
Delfiinit ovat veden jaguaareja. Ne ovat huippusaalistajia.
Ne voivat liikkua pääjoissa, järvissä ja tulvivissa metsissä.
Tasapaino on jatkuvan uhan kohteena.
Amazonindelfiinikannat vähenevät ennätyksellistä vauhtia.
Metsiä hävitetään, on maastopaloja ja saasteita.
On myös kuivuutta.
Yli sata delfiiniä löytyi kuolleena Amazonin järvestä viikon aikana.
Suurin epäilys on, että kuolemat liittyvät kuivuuteen
ja veden korkeaan lämpötilaan.
Amazonilla oli historian pahin kuivuus vuonna 2023.
Matala vedenpinta vangitsee enemmän auringon lämpöä, ja lämpötila nousee.
Ensimmäistä kertaa kohtasimme ilmiön,
jossa useita delfiinejä kuoli hyvin nopeasti.
Menetimme 70 delfiiniä päivässä. Miljoonia kaloja on kuollut.
Fernando työskentelee paikallisten kanssa suojellakseen delfiinejä.
Merkitsemällä ne he toivovat tunnistavansa
ruokailu- ja poikasalueita ja laajentavansa suojelua.
Kuka olisi delfiinejä parempi opas?
Mene, mene. Mene.
Delfiinien kanssa on oltava nopeampi kuin kalojen kanssa.
Kun laskee verkon, kalat uivat siihen itsekseen.
Delfiini pitää piirittää, jotta sen voi pyydystää.
Saimme kolme delfiiniä. Ne ovat isossa verkossa.
Kun olen delfiinin lähellä, sydämeni tuntuu täydeltä.
Elämälläni on tarkoitus.
Kiinnioton aikana eläinlääkäri María Jimena Valderrama
tarkkailee delfiinin terveyttä.
Ollaan hiljaa. Tämä on tiine naaras.
Hiljaisuutta.
Toimintamme on häiritsevää.
Nostamme vedestä vesieläimen.
Mittaamme sen sykettä ja hengitystiheyttä.
Jos eläin on liian stressaantunut,
on aina parasta vapauttaa se.
Tärkeintä on sen hyvinvointi.
Tämä on naaras. Iso, kaksimetrinen. Se on jo tiineenä.
Delfiini voi saada yhden poikasen neljän viiden vuoden välein.
Tiineys kestää 13 kuukautta, joten elinaikanaan
se voi saada neljä tai viisi poikasta.
On tärkeää yrittää suojella tätä eläintä.
Jokainen eläin on tärkeä.
Otan sekä veri-että kudosnäytteitä.
Merkitsemme delfiinin nopeasti.
Anestesialla varmistamme, ettei eläin tunne kipua
satelliittilähettimen asennuksessa.
Paikannuksesta on tullut tehokas työkalu
sen ymmärtämisessä, mitkä alueet ovat tärkeitä
delfiinien suojelussa.
Fernando huomaa, että uroksilla on laaja reviiri.
Urokset lähtevät etsimään muita naaraita.
Naaraat pysyvät alueilla, joilla on aina ravintoa.
Ne joutuvat suoraan konfliktiin ihmisten kanssa.
Joskus kalastajat sanovat: "Delfiinit varastavat kalamme."
"Ne menevät verkoillemme ja vievät kalat."
Delfiinit ovat oppineet yhdistämään kalastuksen ilmaiseen ateriaan.
Meribiologi ja valokuvaaja Thomas Peschak lähtee mukaan
Negrojoen lähelle tutkimaan käytöstä delfiinien näkökulmasta.
Suora konflikti voi johtaa delfiinin kuolemaan,
tai se voi vahingoittaa kalastajien verkkoja.
Ongelmaan on mahdollinen ratkaisu.
Pingerit ovat akustisia suojia.
Niillä verkkoihin tehdään ääni, jotta delfiinit eivät lähesty verkkoa.
Pingerit ovat toimineet meressä, mutta niitä ei ole kokeiltu Amazonilla.
Teemme nyt ensimmäisen testin Marianan kanssa.
Työskentelemme Acajatubajärven yhteisön kanssa.
Kaksi kalastajaa tukee meitä pilottikokeissa.
Saamme tietää, miksi delfiinit ovat oppineet
pyydystämään kaloja verkoista.
Ne havaitsevat äänen ja perääntyvät.
Heti sen jälkeen ne yrittävät uudestaan.
Ne sinnittelevät ja saavat kalan.
Pingerit eivät toimineet, koska delfiinit ovat tottuneet ihmisiin.
Testaus jatkuu.
Olen toiveikas, koska jos se toimii,
se hyödyttää sekä luonnonsuojelua että ihmisiä.
Kun tietää, miten ne käyttäytyvät ja vievät kalaa,
pingerit voivat kehittyä paremmiksi delfiinien karkottamisessa.
National Geographicin valokuvaajana
Thomasin päätavoite on auttaa luomaan tahtotila
Amazonin ja sen olentojen suojeluun.
Tarvitsemme hienoja vedenalaisia kuvia yhdistääksemme ihmiset delfiineihin.
Delfiinien kanssa sukeltaminen on taianomaista.
Jotkin yksilöt ovat uskomattoman arkoja.
Jotkin yksilöt ovat rohkeita.
On myös uteliaita yksilöitä.
OHJELMAN TARJOAVAT NATIONAL GEOGRAPHIC SOCIETY JA ROLEX
Joka vuosi sadekauden aikaan
Amazonilla tapahtuu uskomaton ilmiö.
Joet tulvivat ympäröiviin metsiin
jopa 20 kilometrin päähän joentörmistä ja lähes 15 metrin syvyydeltä.
Kaikki on kehittynyt seuraamaan pulssia. Se on kuin sydämensyke.
Metsä, eläimet
ja alueen ihmiset elävät tulvien ja kuivuuden vaihtelun mukaan.
Niin tekevät myös delfiinit.
Taipuisat evät ja selkänikamat antavat niille taianomaisia voimia.
Ne voivat lentää puiden välissä. Se on uskomatonta.
Ne luottavat puihin saalistaessaan kalaa.
Kun metsä tulvii, kalat syövät oksista hedelmiä ja siemeniä.
Systeemien välillä on tärkeä yhteys
biodiversiteetin ylläpitämiselle ja kaiken toiminnalle.
Kauanko se vielä jatkuu?
Uhat, kuten metsäkato ja lämpenevät lämpötilat,
häiritsevät Amazonin kykyä luoda sadetta.
Koko järjestelmä reagoi, myös tulvapulssi.
Jos veden saatavuus muuttuu vähänkin,
ekosysteemi ei ole tottunut siihen. Se alkaa käyttäytyä eri tavalla.
On mysteeri, miten puut reagoivat.
Thiago Silva tiimeineen tutkii sitä Brasilian tulvivissa metsissä.
Haluamme ymmärtää, miten puut selviävät kuukausien tulvista
ja miten ilmastonmuutos voi vaikuttaa kosteikkometsien tulevaisuuteen.
Emme tunne näiden puiden fysiologisia ominaisuuksia.
Emme tiedä, miten ne selviävät.
Tiimi työskentelee öisin ja kerää näytteitä kasvien levätessä.
Ideana on saada aivan latvasta oksia,
joihin aurinko paistaa päiväsaikaan.
Hänen on kiivettävä hyvin korkealle
ja haettava isoja oksia näytteitä varten.
Se on melkoinen seikkailu.
Julia tutkii ominaisuuksia, kuten puun suonien kokoa.
Ne kertovat, miten puut reagoivat kosteampiin tai kuivempiin oloihin.
Thiago kartoittaa kokonaiskuvaa huipputeknologian avulla.
Minua kiehtoo kasveissa se,
miten ne ylläpitävät ympäristöä ja ekosysteemiä.
Eläimet ovat useimmiten vain näyttelijöitä.
Kasvit luovat tunnelman.
Thiago kuvaa tuon tunnelman ensimmäistä kertaa koko maailmalle.
Hän ottaa lidar-valotutkalla kolmiulotteisen, 360 asteen kuvan.
Pidän kasveista yhdistettynä teknologiaan.
Tämä on maanpäällinen laserkeilain.
Se lähettää lasersäteitä kartion muodossa pyörivän osan ympärille.
Tarkoitus on lentää dronella metsän yli
ja luoda 3D-malli latvuston päältä.
Haluamme luoda virtuaalisen ympäristön,
jossa kuka tahansa voi mennä metsään
ja nähdä, miten vesi nousee. Voi melkein fyysisesti kokea,
mitä tarkoittaa, kun metsä tulvii 10 metrin syvyydeltä.
THIAGON VALOTUTKADATAA
Thiagon ja Julian löydökset antavat esimakua tulevasta.
Ne ennustavat, mitkä puut eivät ehkä selviä
ja mitä se tarkoittaa niistä riippuvaisille eläimille.
Haluan ymmärtää systeemiä tarpeeksi,
jotta voimme valmistautua parhaamme mukaan
ja varmistaa, ettemme menetä
kaikkea, mitä metsillä on tarjottavana.
Metsistä eivät ole riippuvaisia vain eläimet,
vaan myös 40 miljoonaa ihmistä ympäri Amazonia.
Suurin osa väestöstä asuu joen varrella.
He ovat riippuvaisia joista kuljetuksissa.
He ovat riippuvaisia metsistä ja kaloista.
He ovat riippuvaisia puista.
Kaikki ovat riippuvaisia Amazonista.
Alueella asuvat ihmiset ovat avainasemassa sen suojelussa.
Joki on elantomme.
Jos meillä ei olisi jokea,
isoa osaa ihmiskunnasta ei olisi.
Taistelu joen pelastamiseksi vie toisen tutkimusmatkailijaryhmän
syvälle Juruálle, Amazonin sivujoelle,
työskentelemään paikallisten yhteisöjen kanssa.
Näemme suhteemme luontoon täydentävänä.
Ihmiset eivät vain asu metsässä, vaan ovat osa sitä.
Projektimme lopullinen tavoite
on yrittää ymmärtää, miten voimme yhdistää
luonnon monimuotoisuuden suojelun ja ihmisten hyvinvoinnin.
Tiimi ja paikalliset pyrkivät yhdessä suojelemaan jokikilpikonnia
ja lisäämään arapaimojen
eli "pirarucujen" määrää.
Molemmat ovat tärkeitä ruoanlähteitä,
mutta niillä on myös kaupallista arvoa.
Luonnonvarojen hallitsematon käyttö pienensi arapaimakantoja.
Minulle arapaima on Amazonin supertähti.
Se on minua isompi ja painaa minua enemmän.
Se on maailman suurin makeanveden suomullinen kala.
90-luvun lopulla laji kalastettiin lähes sukupuuttoon.
Tutkijat ja paikalliset kalastajat yhdistivät voimansa
luodakseen kestävän, kiintiöihin perustuvan kalastusmallin.
Vesiympäristöjen suojelu ja arapaiman suojelu
on kuin laittaisi rahaa pankkiin.
João tiimeineen on auttanut toteuttamaan kalastusmallia
täällä Juruálla jo 15 vuoden ajan.
Ilman heitä emme ehkä olisi nyt tässä.
Se on uskomaton menestystarina.
Arapaimakanta on kasvanut 600 prosenttia.
Kutsumme arapaimaa muutoksen kalaksi.
Laji on muuttanut yhteisöjä sosiaalisesti ja taloudellisesti.
Nyt menestys viedään askelta pidemmälle.
GPS-paikantimen käyttäminen arapaimoissa
on haastavaa, koska sitä ei ole ennen tehty.
Se oli mahdollista vain yhteistyöllä paikallisten kanssa.
Heillä on historiallista tietoa vuorovaikutuksesta lajin kanssa.
He ovat tärkeitä sen ymmärtämisessä,
mikä on paras paikka paikantimelle.
Jos paikannus toimii, kantaman seuranta voi johtaa lisäsuojeluun
ja lopulta isompaan kalamäärään.
Jos sallitut kiintiöt kasvavat,
jokainen arapaimojen käsittelijä saa enemmän rahaa taskuunsa.
Kauempana Juruájoella
João ja Andressa yhdistävät voimansa muiden paikallisten kanssa
suojellakseen yhtä Amazonin ikonisista lajeista.
Valvomme rantaa öisin taskulampun ja aseiden kanssa.
Minä ja poikani valvomme vuorotellen kuusi tuntia.
Jos emme valvo rantaa, salametsästäjiä tulee varmasti.
Joka vuosi naaraskilpikonnat nousevat joentörmille pesimään.
Ne vaipuvat muniessaan transsiin.
Se tekee kaikista, myös emoista, haavoittuvaisia.
Suojelusta huolimatta
jokikilpikonnat ja niiden munat ovat kysyttyä herkkua.
Suuresta kilpikonnasta Carauarissa pyydetään 400 - 500 realia.
Minua tarkkaillaan Tabuleiro do Manariãssa 3 - 5 päivää.
Salametsästäjät eivät hellitä.
He tuhoavat 99 prosenttia vartioimattomien rantojen pesistä.
Lähes kaikki kilpikonnat, jotka munivat
suojelemattomalle rannalle, joutuvat ihmisten saaliiksi.
Lähes 30 vuoden ajan Bomba perheineen
asui kilpikonnien pesimärantaa, "tabuleiroa", vastapäätä.
Tiedämme, että ilman tällaista valvontaa
nykyiset teini-ikäiset eivät näkisi tätä.
Bomba oli ensimmäisiä rantavartijoita.
Nykyään hän edustaa vahvasti
kaikkia rantavartijoita.
Minua motivoi, kun näen isän huolehtivan kilpikonnista joka vuosi.
Hän inspiroi minua.
Hän ja João Pedro työskentelevät öisin.
Kun kello on kuusi aamulla, joskus seitsemänkin,
menen katsomaan, mitä rannalta löytyy.
Chica huomaa, että kova työ palkitaan.
Suojeltujen rantojen salametsästysaste on laskenut kahteen prosenttiin.
Se on suurin iloni. Populaatio on kasvanut paljon.
Päivää, Bomba. Mitä kuuluu?
Toisin kuin kalastajat, rantavartijat eivät hyödy taloudellisesti.
He tarvitsevat apua jatkaakseen suojelua.
Rantojen suojelussa on se ongelma,
ettei rantavartijoille ole vieläkään saatu kunnon palkkaa.
Palkka on kuukausittainen ruokakori
vain työkuukausien ajan pesimisestä kuoriutumiseen.
Jos pysähdymme miettimään asiaa,
se ei riitä edes kenkien ostamiseen, saati kodin menoihin.
He ovat täysin riippuvaisia varainkeruusta.
Yksi tavoitteistamme on kerätä resursseja,
jotta rannansuojeluohjelma voisi jatkua loputtomiin.
Jos lähdemme täältä, salametsästäjät tuhoavat kaiken.
Taistelemme kilpikonnien puolesta.
Taistelu terveestä Amazonista vaikuttaa meihin kaikkiin.
Pelkästään alueen metsät varastoivat niin paljon hiiltä,
että ne auttavat suojelemaan koko planeettaa.
Jokaisella metsällä ja puulla on suojelussa roolinsa.
Ne poistavat ilmakehästä hiilidioksidia.
Angelo Bernardino haluaa tietää, kuinka paljon.
Hän suuntaa joen suulle,
missä jäätiköiltä lähtenyt vesi valuu Atlantin valtamereen
84 olympiauima-altaan vesimäärällä sekunnissa.
Tästä tulee fantastista.
Täällä on rannikkometsä, jollaista he eivät ole ennen nähneet.
Tämä on mangrovemetsä.
On hienoa nähdä, mitä täällä tapahtuu. Mennään.
Angelo tutkii Amazonin mangrovepuita ensimmäistä kertaa.
Mangrovemetsät ovat ikoninen paikka Brasiliassa.
Ne suojelevat rannikkoa ja ylläpitävät elämää.
Useimmat mangrovet kasvavat suola- tai murtovedessä. Eivät nämä.
Olemme meren äärellä ja mittaamme suolapitoisuutta.
Suolapitoisuus on nolla. Tämä on makeaa vettä.
Näiden mangrovepuiden on sopeuduttava.
Tämä voi olla ainutlaatuinen metsä Amazonin rannikolla.
Tämä on ennennäkemätöntä.
Siinä se on.
He ottavat näytteitä selvittääkseen, paljonko metsässä on hiiltä.
Mitä mieltä olet?
Tässä on noin 400 vuoden edestä sedimenttiä.
Hienoa.
Tärkeintä on vääntää koko ajan.
Niin saa toivottavasti maanäytteen.
Katsokaa. Kaunista. Saimme kaksimetrisen näytteen.
On uskomatonta, miten paljon hiiltä näkyy jopa kahden metrin syvyydessä.
Tässä näkyy tuhansia vuosia vanhoja lehtiä,
jotka ovat säilyneet maaperässä.
Amazonin sademetsät sitovat itseensä 120 miljardia tonnia hiiltä.
Mangrovemetsät sitovat sitä vielä enemmän.
Amazonin mangrovemetsissä on 3 - 4 kertaa enemmän hiiltä
kuin samalla alueella Amazonin ylängön metsissä.
Voimme hyödyntää mangrovepuiden luonnollista toimintaa Amazonin suulla
ilmastonmuutoksen lieventämiseen.
Ne ylläpitävät elämää vain olemalla olemassa.
Amazonin maailmanlaajuinen vaikutus ei pääty tähän.
Eikä pääty Amazonkaan.
Makean veden ja sedimentin tulva, joka valuu Amazonilta mereen,
yltää Karibian saarille asti.
Amazonin makean veden voi havaita jopa Puerto Ricossa asti.
Makeassa vedessä on paljon ravinteita,
joiden vaikutusta meren ekosysteemiin ei vielä täysin ymmärretä.
Olemme Tobagossa itäisellä Karibianmerellä.
Tom ja Angelo tapaavat nähdäkseen sen omin silmin.
Oletteko valmiit?
Monet merenelävistä täällä
voivat olla riippuvaisia ravinnosta, jota Amazonjoelta tulee tänne.
Se tarkoittaa täysin erilaista meren ekosysteemiä.
Täällä riutoilla elää sienieläimiä.
Jopa sinisiä sienieläimiä. En ole ikinä nähnyt sinisiä.
Sienirläin on vastuussa rikkauksien kuljettamisesta,
jotka Amazonjoki antaa Karibialle. Se muuttaa ne yhdisteiksi,
joita kaikki muutkin ravintoverkon lajit voivat hyödyntää.
Olemme vasta raapaisseet pintaa
Amazonjoen kauaskantoisista vaikutuksista.
Amazonin suhteen yksi asia on selvä:
kaikki on yhteydessä Karibian sienieläimistä -
aina Amazonin jäiseen alkulähteeseen Andeilla.
Se on hyvä.
Nyt se lataa. Akku latautuu. Mahtavaa työtä.
Tämä sääasema on Perun korkein
ja Andien trooppisen alueen korkein.
Lopulta se vielä parantaa ilmastoennusteita tulevaisuudessa.
Olemme asemassa, jossa tiedämme,
että valintamme seuraavan vuosikymmenen aikana
määrittävät, miltä Maa näyttää tulevina vuosituhansina.
Se, mitä teemme tulevina vuosina, on tärkeää.
Jotta kaikki voisivat nauttia kauniista ja upeasta kotiplaneetastamme.
KAMERAT OVAT ANTANEET UUTTA TIETOA SILMÄLASIKARHUN KÄYTTÄYTYMISESTÄ.
ANGELO JA THIAGO KARTOITTAVAT LISÄÄ AMAZONIN KOSTEIKKOJA.
MANGROVEMETSIÄ ON KARTOITETTU 20 % ENEMMÄN.
FERNANDO ON NEUVOTELLUT MULLISTAVIA KANSAINVÄLISIÄ SOPIMUKSIA
JOKIDELFIINIEN SUOJELEMISEKSI.
Yksi, kaksi, kolme. Jokidelfiinit!
JOAON JA ANDRESSAN TIIMI ON TUKENUT 200 JÄRVEN
JA 23 RANNAN SUOJELUA JA KOULUTTANUT 77 RANTAVARTIJAA.
BOMBAN PERHE ON PELASTANUT YLI MILJOONA KILPIKONNAA.
Vastaukset Amazonin suojeluun ja luonnonvarojen käyttöön
löytyvät täältä, näistä ihmisistä ja paikoista.
Emme tuo suojelua tänne, vaan rakennamme sitä täällä.
Ohjelma kertoi National Geographicin ja Rolexin tutkimusretkityöstä.
Kyse ei ole vain tieteestä. Kyse on myös ratkaisuista.
On kyse yhteistyöstä paikallisten yhteisöjen kanssa ja toivosta.
Käännös: Johanna Heinämäki