PRÆSENTERET AF NATIONAL GEOGRAPHIC SOCIETY I PARTNERSKAB MED ROLEX
Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dybt inde i Amazonas
er der et sted, hvor delfiner flyver gennem træer.
Jeg forundres over, hvordan disse dyr,
disse utrolige væsner, kan være her i junglen.
Et sted, hvor bjørne lever i skyerne.
Andesbjørnen er tågeskovens ingeniør.
Et sted, hvor skildpadder har skytsengle.
Det er et sted, der i den grad har besnæret mig.
Jeg tvivler på, at det slipper mig igen.
Og træerne suger 20 milliarder ton vand op hver dag
for at skabe floder i himlen.
Det er det vand, der forbinder det hele.
Vi taler om verdens største flod. Det er ikke kun vand i floder.
Også i gletsjerne, i atmosfæren, i skyerne.
Men Amazonas ændrer sig i realtid, og der er så meget, vi ikke ved.
Der er mange trusler her i Amazonas,
men nogle prøver stadig at gøre en forskel.
På en to år lang ekspedition
samler National Geographic en gruppe passionerede forskere
for at følge vandet, mens de udforsker de storslåede økosystemer.
Fra toppen af Andesbjergene
over 6.400 kilometer til Atlanterhavet og længere endnu.
Videnskaben lader os se ind i fremtiden.
For at sikre, at den står til den næste generation.
Det, vi gør, har betydning.
Når man tænker på Amazonas...
tænker man måske ikke på disse 6.000 meter høje tinder,
men det er her, det hele begynder.
Vi er faktisk i Amazonbassinet.
Vi er lige i udkanten, på den østlige side af Andesbjergene.
Det er et vigtigt vandtårn.
Sneen og isen, som I ser her,
vil med tiden bevæge sig ned i Amazonas.
Men gletsjerne her forsvinder, og vi ved ikke hvor hurtigt.
Det vil National Geographic-forskeren Baker Perry finde ud af.
Jeg leder ekspeditionen, der skal installere en vejrstation
nær toppen af Ausangate.
Baker boede i Andesbjergene som yngre,
så det er lidt som at komme hjem.
Jeg har set enorme forandringer i Amazonas
med den kontinuerlige skovrydning.
Vi prøver at forstå, hvordan gletsjere reagerer.
Vi har kun en begrænset viden om klimaet på Andesbjergenes tinder.
Så Baker, Tom og deres hold af lokale guider og eksperter
tog ud for at tackle en af de højeste tinder i Amazonas.
Disse enorme gletsjere lagrer vand til samfund længere nede ad floden.
Når klimaet bliver varmere, er den type ferskvandskilde i fare.
Det vand er forbundet med vandcirkulationen i hele Amazonas.
Vandmolekylerne, der falder som sne på bjergtoppene,
kommer fra fordampning fra disse store træer i Amazonas.
Det flyder op gennem træerne og slipper ud i atmosfæren.
Så kondenseres det og danner en sky.
Skyen flyttes af vinden ud i Andesbjergene...
hvor det til sidst falder som sne.
Når én del forandres, reagerer hele systemet.
Hvis man fælder træer i regnskoven, falder der mindre sne her.
En vejrstation vil give indsigt i,
hvor meget gletsjerne skrumper.
Men først skal de derhen.
Ausangate er ikke et nemt bjerg.
Det kræver meget at få vejrudstyr herop.
Derfor er det ikke gjort før.
- Okay. - Tak.
De fysiske udfordringer på ekspeditionerne er reelle.
Det hårdeste er iltmanglen.
Klokken er 02.30 om morgenen,
Jeg glæder mig til solopgang om tre en halv time.
Vi har en lille gruppe, der går op her.
Og så endnu en gruppe deroppe.
Hvis det lykkes, vil dataene fra toppen af Ausangate
være uvurderlige for de millioner af mennesker, der er afhængige af det.
I de sidste ti år er vandmængden faldet hvert år.
Hvert år er der mindre vand.
For den quechuanske biolog Ruthmery Pillco Huarcaya
er tabet personligt.
Hun voksede op i Andesbjergene,
hvor gletsjeren altid har beskyttet folk.
Gletsjeren er en vigtig del af vores kultur.
Som barn fortalte hendes bedstemor historier om en mytisk bjørn.
Karakteren Ukuku er halvguden mellem en bjørn og et menneske.
Han tager til Ausangate efter isblokke til landsbyerne
som tegn på, at de får mere vand.
Historien er fortalt i århundreder på Qoyllur Rit’l-festivalen.
Min bedstemor sagde, at isen var tæt på.
Men med klimaforandringerne er sneen langt væk.
De kan ikke tage isblokken med mere.
Ukuku er mere end en myte.
Ukuku betyder andesbjørn på quechua.
For Ruth er den ægte vare lige så mystisk.
Vi prøver at forstå andesbjørnens hemmelige liv.
Et dyr, vi ikke ved meget om.
Kun at den er livsvigtig for skovene i tågeskovene under Ausangate.
WAYQECHA TÅGESKOV. BIOLOGISK STATION
Gletsjere er måske vandtårnet for Amazonbassinet,
men tågeskove er regnmaskinen.
Som en svamp, absorberer de fugt og frigiver den nedstrøms.
Jeg har altid kunnet lide at klatre i træer.
Det er et andet perspektiv oppe i trækronerne.
Det er en helt anden verden.
Både skoven og bjørnene er truede, og de har brug for hinanden.
Som glubske planteædere spreder bjørne frø overalt.
De er gode til at klatre i træer.
De tilbringer det meste af tiden i træerne.
Kamerafælder sporer deres bevægelser
for at hjælpe Ruth med at forstå deres effekt på skoven.
Alt er godt. Lad os se, hvad kamerafælden fanger.
Andesbjørnene er svære at studere, især i dette terræn.
For at få disse oplysninger skal vi også vandre meget.
Det er tid til at tjekke kameraerne, alle 75.
Vi lader kamerafælderne stå hele året,
men vi overvåger dem hver anden måned.
Ingen bjørne.
Mens bjørnene undgår rampelyset, er andre ikke så sky.
- En ensom lille ræv? - Ja.
- Hvad kan du se? - En puma.
Hold da op, en stor en.
Ruth følger deres spor med sin sporingsenhed.
Ukuku!
Ja, ja, ja.
Når bjørnene bevæger sig rundt, spreder de en masse træarter.
De spiser frøet og pøller.
Frøet er i afføringen med næringsstoffer, der giver vækst.
Det er vaccine. Det er et vildt blåbær.
Det er et af bjørnens yndlingsbær.
Afføringen, vi lige fandt, indeholdt den her slags bær.
Vi har en kamerafælde ti meter herfra.
Lad os håbe, kameraet virkede.
Bjørn.
Bjørn, bjørn.
En lille en.
Når vi ser sådan en bjørn, er vi alle meget glade.
Mens kameraerne afslører bjørneadfærd,
må de tættere på for at forstå, hvordan de bevæger sig.
Norma.
Jeg kan ikke beskrive følelsen, første gang vi fangede en bjørn.
Jeg ved ikke. Som min storebror.
Som en del af min familie. Det er et utroligt dyr.
GPS-halsbånd sporer deres bevægelser.
Og for første gang
er et National Geographic-kamera med på tur med bjørnen Sunchu.
Vi kan se fra bjørnens perspektiv, hvordan den bevæger sig.
Vi følger rejsen og lærer meget.
Det viser sig, at Sunchu og de andre over 40 bjørne, hun har identificeret,
bevæger sig i et større og højere område end forventet.
Man kan se nogle klynger.
Det betyder, at de tilbringer meget tid i denne del af skoven.
Hendes fund er utrolige.
Når temperaturerne stiger, og bjørnene går højere op, vil de tage frø med sig
og hjælpe skovene med at vokse op igen i køligere højder.
Nu tænker vi på, hvordan bjørnene vil hjælpe mange af disse træarter
med at tilpasse sig det nye miljø.
De er måske nøglen til at sikre, at tågeskoven overlever.
Så den fortsat kan sende vandet ned ad Andesbjergene
og ind i flodernes udspring,
hvor det begynder at forvandle sig til noget genkendeligt.
Det er ikke kun én flod.
Der er tusindvis af små floder, der løber ud i Amazonfloden.
De udgør 20 procent af hele planetens ferskvand.
Amazonas er planetens hjerte,
og alle disse floder er dette hjertes årer.
Et magisk væsen anser hele flodsystemet for sit hjem.
Delfiner kender ikke til grænser. De bevæger sig frit i floderne.
Det gør Fernando Trujillo også.
Han flyttede til Amazonfloden i Colombia for at vie sit liv til dem.
Da jeg lige kom hertil, var det svært at finde delfinerne,
fordi mine øjne ikke var øvede i at se dem.
Her var fuldt af liv, men jeg kunne ikke se det.
Det tog tid, før jeg begyndte at forstå floden.
Efter 35 år har Fernando en klar vision:
Beskyt dyret og hold balancen i systemet.
Delfiner er jaguarer i vandet. De er toprovdyrene.
De kan bevæge sig i floder, søer, oversvømmede skove, overalt.
Balancen er konstant under angreb,
og lyserøde delfinbestande falder i rekordantal.
Der er skovrydning, afbrændinger og forurening.
Og der er tørke.
Mere end 100 delfiner blev fundet døde i en sø i Amazonas i løbet af en uge.
Man mener, at dødsfaldene er relateret til tørke
og den høje vandtemperatur.
Amazonas havde den værste tørke nogensinde i 2023.
Lavt vand opfanger mere varme fra solen og temperaturen stiger.
For første gang har vi et fænomen,
hvor mange delfiner døde meget hurtigt.
Vi mistede 70 delfiner på én dag. Millioner af fisk er døde.
Fernando samarbejder med lokale om at bevare delfinerne.
Ved at mærke dem håber de at identificere
føde- og yngelplejeområder og udvide fredningen.
Og hvem er bedre end dem til at vise os det?
Af sted. Kom nu.
Ved delfinfangst skal man være hurtigere end ved fiskeri.
Når man spreder fiskenettet ud, går fiskene i det af sig selv,
men delfinen skal omringes for at fange den.
Vi har fanget tre delfiner. De er i det store net.
Når jeg er tæt på en delfin, er mit hjerte helt fyldt op.
Som om mit liv har et formål.
Dyrlæge María Jimena Valderrama
overvåger delfinens helbred under fangsten.
Lad os være stille. Det er en gravid hun.
Stille, alle sammen.
Det er på en måde invasivt.
Vi tager et vanddyr op af vandet.
Vi måler hjerte- og åndedrætsfrekvensen.
Hvis dyret er for stresset,
er det altid bedst at sætte det ud.
For det vigtigste for os er dets velbefindende.
Det er en hun, en stor en. Den er allerede drægtig.
En delfin kan få en kalv hvert fjerde eller femte år,
og drægtigheden er 13 måneder, så i løbet af en livscyklus
kan de få fire-fem kalve.
Så det er vigtigt, at forsøge at bevare dette dyr.
Alle dyr tæller.
Jeg tager både blod- og vævsprøver.
Vi mærker den hurtigt.
Med bedøvelse sikrer vi, at dyret ikke føler smerte,
når vi sætter satellitsenderen på.
Mærkningen blev et effektivt redskab
til at forstå, hvilke områder der er vigtige
for bevaringen af delfinerne.
Fernando opdager, at hannerne har store territorier.
Hannerne leder efter andre grupper hunner.
Men hunnerne bliver i områder, hvor de altid har adgang til føde.
Det bringer dem i direkte konflikt med mennesker.
Nogle gange siger fiskerne: "Delfinerne stjæler vores fisk."
"De svømmer hen til vores net og tager fiskene derfra."
Disse delfiner har lært at forbinde fiskeaktiviteter med et gratis måltid.
Marinbiolog og fotograf Thomas Peschak slutter sig til ekspeditionen
nær Negro River for at se adfærden fra delfinernes perspektiv.
Konflikten kan ende med delfiners død,
eller den kan skade fiskernes net.
Men der er en mulig løsning.
Det her er akustiske afledere.
De får nettet til at larme, så delfinerne ikke tør nærme sig.
De har virket i havet, men er aldrig testet i Amazonas.
Vi tester her for første gang sammen med Mariana.
Vi arbejder med lokalsamfundet i Acajatuba-søen,
og vi har to fiskere, der hjælper os med pilottesten.
De kan lære os, hvordan delfiner er motiverede
til at fange fisk i nettet.
De opfatter lyden og trækker sig tilbage.
Lige bagefter prøver de igen.
De bliver ved og får fiskene.
Måske virkede de ikke, fordi delfiner i søen her er vant til mennesker.
Så testene fortsætter.
Jeg håber, for hvis det virker,
er det en fordel for både delfiners bevaring og for menneskene.
Ved vi, hvordan de agerer, kan vi måske lære,
hvordan vi afskrækker dem, fra at stjæle fisk.
Som National Geographic-fotograf
er Thomas' ultimative mål at skabe viljen
til at beskytte Amazonas og alle dens dyr.
Vi skal have smukke undervandsbilleder så folk føler forbindelse til dyrene.
Det er magisk at dykke med delfinerne.
Der er individer, der er utroligt sky.
Der er individer, der er modige.
Og der er de nysgerrige.
PRÆSENTERET AF NATIONAL GEOGRAPHIC SOCIETY I PARTNERSKAB MED ROLEX
Hvert år i regntiden
forekommer et utroligt fænomen over hele Amazonas.
Floderne strømmer ind i de omkringliggende skove...
op til 12 km ud over flodbredderne og næsten 50 meter dybe.
Alt har udviklet sig til at følge den puls. Det er som et hjerteslag.
Skoven, dyrene...
folkene, der bor her, lever alle efter oversvømmelsens og tørkens puls.
Inklusive delfinerne.
Fleksible finner og ikke-sammenvoksede ryghvirvler
giver dem tilsyneladende magiske kræfter.
De kan flyve mellem træerne. Det er fantastisk.
De er afhængige af træerne, som nærer deres fiskebytte.
Når skoven oversvømmes, får fiskene adgang til frugter og frø på grenene.
Den forbindelse mellem systemer er vigtig
for at bevare biodiversiteten, og at alt fungerer, som det skal.
Men hvor meget længere?
Når trusler som skovrydning og varmere temperaturer
forstyrrer Amazonas' evne til selv at skabe regn,
reagerer hele systemet, inklusive flodens puls.
Hvis man ændrer tilgængeligheden til vand bare en lille smule,
er økosystemet ikke vant til det. Og det vil opføre sig anderledes.
BRASILIEN
Hvordan træerne vil reagere, er uvist.
Thiago tager til de oversvømmede skove i Brasilien for at undersøge det.
Vi skal forstå, hvordan træer kan klare måneders oversvømmelser,
og hvordan klimaforandringer kan påvirke skovene.
Vi kender ikke træernes fysiologiske egenskaber.
Vi ved ikke, hvordan de vil klare det.
De indsamler prøver om natten, mens planterne hviler.
Ideen er at få de helt udsatte grene,
hvor solen oplyser alle grenene om dagen,
og så skal han klatre meget højt
for at nå de store grene, vi kan tage prøver af.
Det er noget af et eventyr.
Julia undersøger træk, såsom karstørrelse,
der viser, hvordan træerne reagerer på vådere eller tørrere forhold.
Thiago bruger moderne teknologi til at kortlægge helheden.
Det fascinerer mig, at planter driver
hele mekanismen med at vedligeholde miljøet og økosystemet.
Dyrene er for det meste bare skuespillere,
men planterne sætter scenen.
For første gang bringer Thiago scenen ud til resten af verden.
Han bruger LIDAR til at skabe et 3D 360-graders snapshot.
Jeg kan lide planter udstyret med teknologi,
Dette er en terrestrisk laserscanner.
Den sender en kegleformet laserstråle
ud fra det roterende hoved.
Ideen er at lade dronen overflyve stedet
og få 3D-modellen fra trætoppene.
Vi forventer at kunne skabe et virtuelt miljø,
hvor alle kan gå ind i skoven...
DRONEDATA
og se, hvordan vandstanden kan stige.
Og man kan næsten fysisk opleve,
hvad det betyder, at ti meter vand oversvømmer en skov.
TIAGOS TERRESTRISKE LIDAR-DATA
Thiago og Julias fund vil give et glimt af fremtiden,
hvor vi kan forudsige, hvilke træer der ikke overlever,
og hvad det betyder for de dyr, der afhænger af dem.
Jeg vil forstå nok af systemet
til at kunne forberede os bedst muligt på det.
Og sørge for, at vi ikke mister alt det, skovene har at tilbyde.
Det er ikke kun dyrene, der er afhængige af skovene.
Det er 40 millioner mennesker i Amazonas også.
Størstedelen af befolkningen bor ved floden.
De er afhængige af floderne til transport.
De er afhængige af skoven for fiskene og for selve tømmeret.
Så alle er afhængige af Amazonas for at leve.
Og de mennesker, der bor midt i den, er nøglen til at beskytte den.
Floden er vores levebrød,
men jeg tror, at uden floden
ville meget af menneskeheden ikke eksistere.
Kampen for at redde flodsystemet fører et andet hold opdagelsesrejsende
dybt ind i Juruá, en biflod til Amazonas,
hvor de arbejder side om side med lokale samfund.
Vi betragter dette forhold som komplementært inde i det system,
fordi folk ikke bare bor i skoven, de er en del af den.
Det ultimative mål med vores projekt
er at forstå, hvordan vi kan afstemme
beskyttelsen af biodiversitet med folkets trivsel.
Holdet samarbejder med de lokale om at beskytte arrau-skildpadden.
Og øge bestanden af arapaima...
der lokalt kaldes pirarucu.
Begge er vigtige for fødevareforsyningen lokalt,
men har også stor kommerciel værdi.
Ukontrolleret udnyttelse af ressourcen reducerede bestanden markant.
For mig er pirarucu en superstjerne i Amazonas.
Den er større end mig. Den vejer mere end mig.
Det er verdens største skællede ferskvandsfisk.
Men sidst i 90'erne var den næsten udryddet.
Så forskere og lokale fiskere slog sig sammen
for at skabe en bæredygtig fiskeplan baseret på et kvotesystem.
Beskyttelsen af vandmiljøer, hvor man beskytter pirarucuen,
er som at have en bankkonto.
João og holdet har hjulpet med at implementere planen
her i Juruaen i 15 år.
Var det ikke for dem, ville vi måske ikke være, hvor vi er.
Det er en utrolig succeshistorie.
Pirarucu-bestanden er øget med 600 procent.
Vi kalder pirarucu for forandringens fisk,
fordi den har medført sociale og økonomiske forandringer.
Nu tager de succesen et skridt videre.
De sætter GPS-tags på pirarucu.
Det er en meget udfordrende opgave, for det er aldrig gjort før.
Det var kun muligt gennem samarbejde med lokale fiskere.
De har en historisk viden i at omgås denne art.
De er fundamentale for at forstå,
hvor man bedst placerer apparatet.
Virker det, kan realtidsdata tracke fiskens område og øge beskyttelsen der
og dermed i sidste ende føre til flere fisk.
Hvis vi øger kvoterne,
får alle, der har med pirarucu at gøre, en større gevinst.
Længere nede ad Juruáfloden
går João og Andressa sammen med andre lokale
i kampen for at beskytte en af Amazonas' ikoniske arter.
Vi overvåger stranden om natten
med en lommelygte og en pistol.
Vi tager sekstimers vagter på skift.
Hvis vi ikke overvåger, kommer der krybskytter.
Hvert år dukker hunskildpadder op på flodbredden for at lægge æg.
De går i en trancelignende tilstand, mens de lægger æg, hvilket gør alle,
inklusive mor, sårbare.
Trods deres fredede status
er flodskildpadder og deres æg en eftertragtet delikatesse.
De tager 400-500 reais for en stor skildpadde i Carauari.
Så jeg er her i Tabuleiro do Manariã i tre, fire, fem dage.
Krybskytterne er ubarmhjertige.
De ødelægger 99 procent af rederne på ubevogtede strande.
Næsten alle skildpadderne, der lægger æg
på en ubeskyttet strand, får deres reder røvet af mennesker.
I næsten 30 år har Bomba og hans familie
boet over for skildpaddernes strand, eller Tabuleiro, som de beskytter.
Vi ved, at hvis vi ikke overvågede dem,
ville de teenagere, der vokser op nu, ikke se noget af det her.
Bomba var en af de første strandvogtere,
og i dag er han en meget stærk repræsentant
for alle strandbeskytterne.
Jeg motiveres til at fortsætte, når jeg ser min far gøre det hvert år.
Han inspirerer mig.
De arbejder om natten, ham og João Pedro.
Når klokken er seks om morgenen, nogle gange syv,
ser jeg, hvad der er på Tabuleiro.
Chica ser, at deres hårde arbejde betaler sig.
På beskyttede strande falder antallet af krybskytter til kun to procent.
Det er min største glæde. Bestanden er vokset meget.
Men modsat fiskerne tjener vogterne ikke på det, de beskytter.
De har brug for hjælp.
Vi står over for et problem.
Vi har stadig ikke opnået en god løn til strandbeskytterne.
Deres betaling er en månedlig madkurv
og kun i de måneder, de arbejder, fra redebygning til udklækning.
Hvis vi stopper op og tænker over det,
er det end ikke nok til at købe sko og slet ikke til en husholdning.
Så de er helt afhængige af fundraising.
Et af vores mål er at skaffe ressourcer,
så strandbeskyttelsesprogrammet kan fortsætte på ubestemt tid.
Hvis vi forlader dette sted, vil krybskytter ødelægge alt.
Så vi kæmper for det.
Kampen for et sundt Amazonas påvirker os alle.
Skovene her alene lagrer så meget kulstof,
at de hjælper med at beskytte hele planeten.
Hver skov, hvert træ har en rolle i det,
fordi de fjerner CO2 fra atmosfæren.
Angelo Bernardino vil vide hvor meget.
Han tager til flodmundingen,
hvor vandet, der startede i gletsjerne, strømmer i Atlanterhavet
med en fart på 84 olympiske swimmingpools hvert sekund.
Det bliver fantastisk.
Her vokser en kystskov ulig noget andet, de har set.
Det er en blandet mangroveskov,
så det bliver fedt at se, hvad der foregår derinde. Kom.
Angelo studerer Amazonas-mangroverne for første gang.
Mangroverne her i Brasilien er et ikonisk sted.
De er vigtige for kystbeskyttelsen og som et livgivende system.
De fleste mangrover vokser i salt- eller brakvand. Ikke de her.
Vi er lige her ved havet, og vi måler saltindholdet,
og saltindholdet er nul. Det er ferskvand.
Det tvinger mangroverne til at tilpasse sig.
Dette er muligvis en meget unik skov
ved Amazonas' kyst. Vi har aldrig set det før.
Der er den.
De tager prøver for at finde ud af, hvor meget kulstof, der lagres her.
Hvad tror du?
Jeg vil tro, at der er omkring 400 års aflejringer her.
Flot.
Det er vigtigt at dreje hele tiden,
så I får jeres jordprøve ud.
Se der. Det er smukt. Vi har den. Vi har vores to meter lange kerne.
Men det utrolige er, hvor meget kulstof
vi stadig kan se selv to meter nede.
Man kan endda se tusind år gamle blade,
som er blevet bevaret i jorden.
Regnskoven i Amazonas binder 120 milliarder ton kulstof.
Det viser sig, at mangroverne indeholder endnu mere.
Mangroverne lagrer tre til fire gange mere kulstof
end et tilsvarende areal i Amazonas-skovene.
Vi kan bruge mangrovernes naturlige funktion ved Amazonflodens munding
til at afbøde klimaforandringer.
De opretholder livet blot ved bare at være der.
Amazonas' globale påvirkning stopper ikke her.
Det gør Amazonas heller ikke.
ATLANTERHAVET
Søjlen af ferskvand og aflejringer, der strømmer fra Amazonas ud i havet,
når helt op til de caribiske øer.
Man kan spore Amazonas' ferskvand så langt nordpå som Puerto Rico.
Alt det ferskvand indeholder en infusion af næringsstoffer,
hvis indvirkning på havets økosystem vi endnu ikke helt forstår.
Vi er nu i Tobago i det østlige Caribiske Hav.
Tom og Angelo mødes for selv at se det.
Er I klar?
Meget af havlivet, vi ser her,
kan være direkte afhængigt af føden, der føres hertil fra Amazonfloden.
Det giver et helt andet havøkosystem.
Her er revene domineret af svampe.
Selv blå svampe. Jeg har aldrig set blå svampe.
Svampen er faktisk egenhændigt ansvarlig for at tage de rigdomme,
som Amazonfloden fører til Caribien, og forvandle dem til stoffer,
som alle andre arter i fødekæden også har adgang til.
Vi er kun lige begyndt at forstå den fulde rækkevidde
af Amazonflodens udstrømning.
Når det gælder Amazonfloden, står én ting klar.
Alt er forbundet, fra svampe i Caribien,
og hele vejen tilbage til dens iskolde oprindelse i Andesbjergene.
Vi er klar.
Okay, vi har sat strøm til. Batteriet oplader. Fantastisk arbejde.
Denne vejrstation er den højeste i Peru
og den højeste i de tropiske Andesbjerge.
I sidste ende vil den forbedre fremtidige klimaprognoser.
Vi ved, at de beslutninger, vi træffer
i det næste årti, vil afgøre, hvordan Jorden ser ud
i tusindvis af år fremover.
Hvad vi gør de næste år, har betydning.
Så alle fortsat kan nyde dette smukke, fantastiske sted, der er vores planet.
Ruths kameraer har for første gang
dokumenteret andesbjørnens adfærd.
Angelo og Thiago kortlægger flere af Amazonas' vådområder,
og udvider kortlægningen af mangrover.
Fernando har formidlet banebrydende internationale aftaler
om beskyttelse af floddelfiner.
En, to, tre. Floddelfiner.
João og Andressas hold har støttet beskyttelsen,
af 200 søer, 23 strande og har uddannet 77 strandvogtere.
Bomba og familien har reddet over en million skildpadder.
Svarene på, hvordan man bevarer Amazonas, og bedst udnytter naturressourcerne,
findes her med disse mennesker på disse steder.
Vi tager dem ikke med hertil, vi finder dem her.
Dokumentaren skildrer resultatet af The Amazon Expedition
Det handler ikke kun om videnskab. Det handler også om løsninger.
Om at arbejde med lokale samfund. Og om håb.
Oversat af: Rikke Heller Bylov