Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
У маленькому селі біля моря
існує стара приказка:
«Хто вимагає своє по праву,
той переконає світ віддати йому це».
Тепер ти теж знаєш, де риба.
Ось.
Чоловіку виповнилося 40 років,
і він мав нещастя не мати дитини.
Усередині чоловіка була безмежна порожнеча,
і йому майже ніщо не приносило щастя.
Чоловік провалювався всередину.
Він мріяв так сильно, що кожна перешкода
була лише незначною затримкою, а не причиною здаватися.
РОЗДІЛ І
РЕАЛЬНІСТЬ НАЗДОГАНЯЄ ВЕЛИКІ МРІЇ
БАТЬКО БЕЗ СИНА ШУКАЄ СИНА БЕЗ БАТЬКА
Я не бачив нічого дивнішого. Він з нами ніколи не говорить.
- Це ми з ним не говоримо. - Він тримається сам.
О, про вовка промовка.
Щасти.
Ти не дуже балакучий, так?
Чому?
Хтось каже, що це доля.
Інші кажуть, що випадковість.
Але світ вклав це мені в руки.
Хлопець виживав на консервованому тунці. Але не покидав старого.
Його можна торкатися. Робити що завгодно. Він завжди посміхається.
Хочеш їсти?
Що в тебе є?
Є варення з жаботикаби?
Є дерево.
- Дерево? - Жаботикабове дерево.
Іди нарви.
Я тобі приготую.
А чому не купити готове?
Бо я вмію його готувати.
Як тебе звати?
Крізостомо.
Дивно.
Каміло.
Ні...
Це краще за рибні консерви.
Каміло?
Ось так. Молодець, хлопчику!
Правильно.
Коли я повернуся до школи?
Холодно!
Мені щодня стільки ходити?
Крізостомо.
Сьогодні церква. Вставай.
Ти не чув про двері?
Чув.
А що?
Не зважай.
Ходімо.
Я зачекаю тут.
Я не знав своєї мами.
Нічого про неї не знаю.
Про бабусю багато знаю, але з нею теж не був знайомий.
Хотів би я мати маму.
Ти б міг когось знайти.
Я?
Так.
Я не знаю, як це робити.
Ти ні з ким не зустрічався?
А хіба нам не добре удвох?
Ми як одне ціле.
Так, але...
Може бути краще.
Удвічі краще.
У вас є ромашки?
Є це. Пелюстки свіжі, ніжка тонка.
Їх ще не дефлорували.
Даруйте.
Агов.
Вона була трохи більшою за 80 см,
і не могла зазирнути навіть через найнижчий паркан.
Такою люди бачили маленьку жінку.
Доброго ранку.
Її вважали людською квіткою.
Доброго ранку.
Думали, що її треба поливати й доглядати.
Завжди.
Жінка просила небагато.
Вона раділа тій любові, яку мала.
РОЗДІЛ ІІ
ЛЮБОВ НЕЩАСЛИВИХ
- Ти готова? - Ще ні.
- Нічого ми почекаємо. - Не поспішай.
Я принесла блузи моєї дочки. Тобі мають підійти.
Я принесла ковдру. Там вітряно.
Дякую. Але я казала, не варто про мене хвилюватися.
Казала, та я вважаю, тобі не варто виходити на вулицю.
Згодна.
Часто дощить, та ще й вітер жахливий.
Твої кісточки не витримають.
- Ні. - Обережно.
Таблетки лікарки діють.
- Усе добре. - Чудово.
Знаєте, мені теж нелегко.
Чоловік багато працює, я його не бачу.
Мій багато подорожує.
Але коли він удома, я про нього дбаю.
А він дбає про мене.
Відколи я втратила чоловіка, намагаюся знайти його дочці.
- Поки не щастить. - Я за неї щодня молюся.
Що вона знайде гідного. Там стільки пройдисвітів!
- Точно. - Треба більше молитися.
Оскільки про тебе нема кому дбати, дозволь це робити нам.
Немає потреби.
Я ще шукаю собі чоловіка. З великим серцем.
Але це небезпечно.
Чоловік переставить твої органи.
Особливо...
чоловік з...
великим серцем.
Якщо вона дістанеться чоловіку,
він розділить її легені, перекриє їй горло.
Він розділить її навпіл.
Її тіло крихке, але її розум у безпеці.
Вона думає про те, чого хоче.
Лікарко, ну навіщо їй таке ліжко?
Воно величезне.
Лікарко, саме вже те, що карлиця мріє про чоловіка...
Її звати Франсіска.
Пробачте, але любов навіть для нормальних рідкість.
Для нормальних?
Я тут бачила дуже багатьох, але не бачила нормальних.
- Жодна з них не при розумі, але я... - Їй потрібна наша допомога.
- Бідолаху нудить. - Це правда.
Але це нормально на цій стадії вагітності, пані.
Тепер підете? Я маю займатися справжньою роботою.
І якщо хочете медичну пораду...
займайтеся своїми справами.
Лікарка запевнила, що з дитиною все гаразд.
Що вона ростиме так, як і всі інші.
Ти днями не зачинила двері до спальні, і ми...
Ми бачили твоє нове ліжко.
Воно велике.
Це ліжко не для спокійного сну.
Так, я вагітна.
Але ця дитина — не плід любові.
До мене в ліжко завжди приходили чоловіки.
Коли я не хотіла, я не відчиняла.
А коли моє тіло хотіло, відчиняла.
Я швиденько справлялася,
бо це хоч трохи нагадувало прихильність.
Коли хтось із них торкався мене...
навіть якщо думав лише про себе...
чи про іншу жінку...
цього було достатньо, щоб обманути серце.
Моє серце нужденне.
І воно дорожить кожними...
обіймами.
Кожним дотиком.
Кожним поцілунком.
То...
це був чоловік...
З маленьким серцем.
Ви знаєте, що від ходіння не завагітнієш?
У мене малий зріст, а не мозок.
То вас зґвалтували?
Мене не кривдили.
Ось.
Я записала всі імена, які пригадала.
Один з них має бути батьком.
Не знаю, чи ви маєте їх заарештувати, чи зробити тест.
Мені потрібна лише невелика фінансова допомога.
Я виховуватиму дитину сама.
Це майже всі чоловіки села.
Тут навіть мій тато.
«Зодягніться в Божу збрую,
щоб відстоювати своє проти диявольських планів».
Послання до ефесян 6:11.
Збруя Божа захищає нас і допомагає перемогти.
Перемогти тут,
з нашим Отцем, у домі Божому.
У вашому домі.
Він ваш,
і наш він.
Бо Господь —
це безмежна любов.
Лікарко, а якщо моя дитина ще не готова?
Золотко, усе буде добре. Я з тобою.
Якщо не буде,
назвіть його Каміло.
- Кровотеча, лікарко. - Каміло. Давай.
Ріж.
Він не дихає.
Починаю реанімацію.
Раз, два, три.
- Раз. Два. - Раз, два, три.
Серцебиття?
Раз.
- Два. - Немає.
Раз. Два.
Раз, два, три.
Раз. Два.
- Раз, два, три. - Серцебиття?
Немає.
Маленьким хлопчик клав голову на коліна своїй матері,
а вона гладила йому волосся.
Вона вважала, що головне в житті — виховати свого сина чоловіком
і дочекатися онуків,
упевненою, що закони виконуються.
Але хлопчик...
Хлопчик ріс слабким.
І теплі коліна його матері зникли.
РОЗДІЛ ІІІ
ВІН ВВАЖАВСЯ СЛАБКИМ І НЕПОТРІБНИМ, ЯК КВІТИ
Мамо, можна мені в туалет?
Твоєму обличчю вже краще?
Ти можеш заразитися, торкаючись його нечистот.
Він слабкий. Це не сексуальне.
Ясна річ. Інакше місцеві тобі б показали.
Одного разу вони запхали товсту жердину в жінку, яка любила жінку.
І повісили її на площі біля церкви, щоб усі бачили.
Поліція нічого не зробила.
Ні для неї, ні для інших, хто там гнив.
Бо хай що каже закон, людям видніше, як правильно.
Може, вигнати його?
Деякі діти народжуються поганими.
Скільки ти пратимеш криваві рушники?
Бог хотів дати тобі цього хлопця. Може, Він передумав?
Візьми ніж і поклади цьому край.
Бо це зробить хтось інший із села.
Тобі не зрозуміти, що відчуває мама.
А якщо на це воля Божа?
Я більше не хочу тебе розчаровувати.
Лихоманка повернулася.
Прийми таблетку.
Чоловічі сльози висихають.
Там холодно. Не одягнеш куртку?
Гей. Ви не знаєте, як проїхати до ринку?
Їдьте прямо.
Підвезти?
Ви поспішаєте?
Ти спізнився.
У селі повно дівчат.
Вибери якусь.
Одружися, заведи дітей.
Мені потрібен онук.
Це сенс життя.
Ти береш Антоніно законним чоловіком,
щоб любити й плекати, у хороші часи й погані, у хворобі й...
Так.
Антоніно.
Антоніно?
- Чи ти... - Так.
Можеш поцілувати наречену.
Відколи її пообіцяли віддати в шлюб із сусідом,
дівчинка знала, що свобода лежить у шлюбі
і між її ніг.
Вона думала, що між її ніг
є гачок, що причепиться до пеніса хлопчика.
Уявний гачок, який забезпечить відданість і дружбу на все життя.
РОЗДІЛ IV
ЧОЛОВІКИ БУЛИ ОДНАКОВІ, ВІДМІННОСТІ БУЛИ ТІЛЬКИ В ЖІНОК
ЗІРКИ ЛІТАЛИ ЯК СВІТЛЯЧКИ.
Я казала не гаяти час на дурниці.
Можливо, ти зможеш трохи побути щасливою, перш ніж помреш, люба.
- Трошки, якщо тобі дуже пощастить. - Ні. Я люблю розпущене волосся.
У твоєму віці я не мала такої свободи.
ти його знаєш з народження.
- Але все одно треба бути обережною. - Із чим?
Сучасна молодь дуже поспішає.
Дівчата народжуються з раною між ніг.
А хлопці терзають цю рану найжорстокішим чином.
Ти ж не хочеш стати повією.
Якщо він заволодіє раною надто швидко,
ти постарієш і станеш самотньою.
- Ти нервуєшся сильніше, ніж я. - Нервуюся?
Подивися в дзеркало.
Ми жінки.
Люди пліткують. Уяви, що казатимуть, якщо ти поквапишся.
Серденько, я хочу тобі найкращого.
Ти прекрасна.
Він тебе полюбить.
Ти залишишся на вечерю?
Ні. Мама сказала сьогодні повечеряти вдома.
- Але дякую. - Шкода.
У нас фрикадельки.
Я і Ізауру навчила їх готувати.
Доно Маріє, я такий неуважний. Я не помітив, що ви француженка.
Не француженка. Вона стала так розмовляти, коли ми заручилися.
Так?
Лікар сказав, це рідкісний стан.
Синдром іноземного акценту.
Але я над цим працюю.
Використовую чудові народні заклинання.
Вони кращі за рецепти лікаря.
Це скоро мине.
Я піду до майстерні.
Перепрошую.
Я теж піду.
Щоб ви трохи поговорили.
Ні. Мама мене вб'є,
тато теж вб'є, потім він вб'є тебе.
Ні. Поцілунок залишить слід, і тато помітить.
Не залишить, присягаюся.
Я тебе хочу так сильно! Не кажи, що ти мене не хочеш.
Хочу.
Але я не поспішаю.
Тобі краще піти.
Відчини. Я не хочу, щоб ці двері замикали.
Чому він так втік?
Запізнювався на вечерю.
Кохання все руйнує, Ізауро.
- Ми просто говорили... - Я серйозно.
Кохання все руйнує.
Ти знову пила парфуми?
Мамо, закляття не діють.
Приймай ліки.
Кохання все руйнує.
Коли твій дід учив мене цього ремесла, я не уявляв, коли зможу його опанувати.
Тату, кохання все руйнує?
Хто тобі сказав? Мама?
Доню, я вважаю, що кохання вчить чекати.
Маму варто було чекати?
Вечеря готова!
Ти не йдеш?
За хвилину.
Ти не їстимеш?
Ти що, здурів?
Я буду твоїм чоловіком.
- Мати мене вб'є. - Твоя мама ледве розмовляє.
Усі кажуть, що вона збожеволіла.
Не вийшло, так?
Твій батько мав рацію.
Ти слухняна дівчинка.
- Після всього, що я казала? - Там усе гаразд?
Так.
Встав середній палець.
І намацай...
таку ніби стінку.
Роби, як я кажу, Ізауро.
Відстав палець.
Обережно. Не зроби те, чого не зміг той бовдур.
Якщо будеш чистою і тихою,
знайдеш іншого хлопця,
бо за того ідіота ти вже не вийдеш.
Ми знайдемо тобі іншого чоловіка.
І тоді
ти муситимеш просто добре готувати і щодня накривати на стіл,
і життя тектиме як завжди.
Щось відчуваєш?
Ізауро, ти навіть цього не можеш?
Квіти лотоса, гвоздики — я все перепробувала.
Ромашок немає?
Є це. Пелюстки свіжі, ніжка тонка.
Їх ще не дефлорували.
Даруйте.
Дякую.
Але я казала, що не варто хвилюватися.
Якщо чекатимеш далі, навіть він припинить залицятися.
Зніжений — теж чоловік. Кращий, ніж нічого.
І не треба торкатися.
Цього разу ти мене послухаєш?
Так.
Антоніно?
- Чи ти... - Так.
Можеш поцілувати наречену.
Обтяжена відсутністю й мовчанням,
дівчина відчувала себе крихітним атомом у невидимому повітрі.
Усередині жінки була безмежна порожнеча,
і їй майже ніщо не приносило щастя.
Жінка провалювалася всередину.
Рибалка міг стати ще одним чоловіком, який забере її радість.
А її радість майже зникла.
РОЗДІЛ V
МАЙЖЕ ЩАСЛИВІ
Кохання все руйнує.
Воно все руйнує.
Я теж інколи розмовляю сам із собою.
Коли боляче, я...
я приходжу сюди й голосно кричу.
З усіх сил.
Море не засуджує...
Допомогло?
Мені треба додому.
Я живу тут.
Якщо захочеш...
завтра знову покричати...
У ляльки є ім'я?
Ні.
Це тому вона така щаслива?
- Хочеш? - Ні.
- Я не голодна. - Я сам готував.
Це...
Це Каміло.
А це Ізаура.
Ви з'їли все варення?
Я приготую ще.
Для вас обох.
Ви зустрічаєтеся?
Схоже на те.
У тебе є діти?
А хочеш мати?
Я ніколи про це не думала.
Але ж ти жінка.
А ти хлопчик.
Час митися.
- Ходімо. - Добре.
Вона їла шипи троянд і кал тварин.
Пила каламутну воду й півнячу кров.
Вона навіть натирала горло кропивою.
Але акцент все одно не зникає.
З нею все буде добре?
Тобі варто її залишити.
Краще віддам бідним.
Так ми скасуємо те, чого не слід було робити.
Повторюй знову і знову. Тільки тоді годуй. Так він слухатиметься.
Він голодний.
Коли спершу вчиш, а потім годуєш, він не забуває.
Показати?
Лапу.
- Гей, лапу. - Усе. Тепер погодуй.
Він не дав обидві лапи.
- Ситим краще вчитися. - Нам, а не собаці.
Якщо він голодний, чому я не можу погодувати?
Купуй обручку.
Щоб вона була твоєю.
Обручка показує, що ти її кохаєш.
- А обручка знає? - Що знає?
Як хтось когось любить.
Це так працює.
Воно ще й працює?
Це тобі за той день.
Смачне. Але тато готує краще.
Ти кохаєш Ізауру?
Певним чином.
Це добре.
У нього на пальці досі обручка.
А в мене ні.
Це просто перстень.
- Ти не можеш бути з заміжньою. - Ми тут так не говоримо.
Але він не може кохати Ізауру. Кохання не таке. Делікатне.
А яке? Ти знаєш?
Не знаю, але знаю, що народжене дупою не може кохати.
Хто це сказав?
- Мій дідусь. - Добре, що він не тут.
Я маю доглянути маму.
Гей.
Ти на мене сердишся?
Не серджуся.
Ти мене покараєш?
За що?
Бо це так працює.
Куди ти ходив тієї ночі?
Після смерті дружини
старий продовжував виховувати хлопчика.
Він вважав, що діти — це така собі помста
остаточності смерті.
Що через дітей, яких ти виростив, житимеш довше.
Він вважав прийомного сина своєю спадщиною.
РОЗДІЛ VI
ХЛОПЧИК, ЗАРАЖЕНИЙ СПОГАДАМИ
Дивись, хто тут.
Кармінда заходила привітатися.
Послухай, що я тобі скажу, малий. Кармінда завжди буде поруч з нами.
Тому я постійно граю цю платівку.
Це була її улюблена пісня.
Так вона завжди буде поряд.
Це особливий рецепт твоєї бабусі.
У неї був свіжий тунець.
Але консервований теж підійде.
Вечеря майже готова.
Їж усе, щоб вирости сильним.
Бо колись мене не стане,
а ти, хлопче,
кожним селом рознесеш історію про пару, яка глибоко кохала.
Ти будеш посланцем любові, яка надихне багатьох.
Особливо тих, хто потребує найбільше.
Цього разу я поклав дві ложки варення.
Як ти й просив.
Це смачно.
Ось.
Послухай мене, малий.
Любов — це трон сім'ї. Це чоловіків і жінка разом.
Ти маєш це зрозуміти.
Послухай свого дідуся. І свою бабусю.
Коли закінчиш, перевдягнися. Час меси.
Привіт, бабусю.
Я читаю нову книгу. Вона чудова.
Я не помру за тиждень.
- Скільки там було? - Тобі ця історія не набридає?
- Ні. - Сідай.
Щоразу, як пацієнт приходив до твоєї бабусі в клініку зі скаргою,
вона питала, чи він щось читає.
Якщо казав, ні, вона казала: «Вам потрібна книга, терміново.
Інакше побачимося на похороні за два тижні максимум».
Пацієнт від неї біг прямо до книгарні.
Ти дуже схожий на неї.
Якою була моя мати?
Ти мені ніколи не скажеш?
Ти впав з небес, Каміло.
Впав з небес.
Дякую.
Це улюблена книга твоєї бабусі.
Тепер я не помру за два тижні.
Приємно бачити, що ти дечому вчишся.
- Дідусю, можна? - Звісно.
Дякую.
- Два чуро, будь ласка. - Звісно.
Прошу.
Ось.
Дякую.
Ходімо.
- Я тебе на таке не наражатиму. - Він же люб'язний.
- Сідай тут. - Добре.
Мій тато розповідав мені багато історій.
Розкажу тобі ту, яку я бачив у селі біля моря.
Це історія квірки.
Так люди називають жінку, яка залицяється до жінок.
Але вона любила не лише жінок.
Вона народила дитину від одруженого.
І пішла з дитиною жити в печері.
У селищі думали, що вона після цього виправилася.
Але ні, ці люди ніколи не змінюються.
І через кілька років
батько застав квірку в ліжку з його старшою дочкою.
Він притягнув її за волосся аж сюди,
де чекало все село.
Давши їй урок,
її тіло повісили там, біля дерева, щоб усі бачили.
І її бідний син виріс сам у печері.
Тепер слухай, що я тобі скажу.
Жінкоподібні чоловіки та квірки нікуди не годяться.
Те саме стосується наркоманів, повій, серферів і співаків.
Я не хочу бачити тебе біля таких людей.
Вони можуть учити людство народжуватися з дупи.
Я живу в жаркому місці.
У нас багато комарів і ми знаходимо метеликів у квітах.
Що таке?
Розкажи мені.
Дідусь розповідав мені багато історій.
Якось він розповів про хлопця, який виріс сам у печері.
Я про тебе нічого не знаю.
Хто вчив тебе, що добре, а що ні?
РОЗДІЛ VII
ЙОГО НЕЗВИЧНИЙ ЕНТУЗІАЗМ ЗМІНЮВАВ СВІТ
Я знайшов цю косметику в кімнаті твоєї мами.
Вона стара, але, думаю, тобі личитиме.
Як ти любиш волосся?
Розпущеним.
Можна?
Заплющ очі.
Ось так.
Угору.
Пробач.
Будь ласка, продовжуй.
Кохання...
вчить чекати чи воно все руйнує?
Не знаю.
Але я б залюбки почитав, що ти пишеш.
МАРІЯ ДОС САНТОС
Мила дівчина, так?
Матильда потребувала допомоги по дому, коли ти пішов.
Жінка була сильна як бик, але вона протрималася недовго.
Залишила бідолашну саму на світі.
Матильда виростила достатньо чудовиськ...
Я не чудовисько.
Авжеж ні.
Гей, Крізостомо.
Ти що, зустрічаєшся з дружиною зніженого?
Я розумію, навіщо їй інший чоловік.
Такий, як у неї, не дає навіть основного.
Лише квір дозволив би дружині отак розгулювати.
Дай йому спокій. Він ніколи нікого не чіпає.
Чоловік твоєї дівчини —
це двоголова змія.
Трахається в обидва боки.
Стережися. Він може заскочити тебе зненацька.
Лежатимеш з нею, а щось заповзе тобі в зад.
Він ніколи не говорить?
Візьму обидві.
А ми не хотіли риби з варенням?
Так, але сьогодні в нас може бути компанія.
Я хотів запросити мати Антоніно і дівчинку.
Не Антоніно.
Не той кіоск.
- Чому? - Там мерзота.
- Два, будь ласка. - Авжеж.
Я не хочу.
- Тоді я з'їм обидва. - Добре.
Прошу.
- Ось. - Ні. За них заплачено.
Його дідусь заплатив і втік.
Я радий, що ви не так поспішаєте.
Дякую.
Прошу.
Ходімо.
Ти це називав мерзотою?
Бачиш цих людей?
Усі — діти різних мамів і татів.
Ми походимо від багатьох людей.
Ми всі —
зведені брати й сестри.
Стільки мрій переходять від одного до іншого,
що ніхто ніколи не самотній.
Хто тебе цьому навчив?
Ти.
Тримай.
Я обидва не з'їм.
Не варто було.
Проходьте.
- Як тебе звати? - Мінінья.
- Ти дуже гарна, ти знаєш? - Дякую.
Матильдо, я рада, що ви прийшли.
Ізауро, чудово виглядаєш.
Це ваш син. Він художник. Він зробив мені макіяж.
Ви вмієте робити макіяж?
Привіт, мамо.
Привіт.
Це мій син, Каміло.
Ти дуже схожий на тата.
Я в усьому його наслідую.
Не знаю, чи в усьому.
Він радий тебе бачити.
Як його звати?
Вибери ім'я.
Подбаєш про нього?
Ні, дякую.
Хочу сказати тост.
Я рада ділити з вами цей обід.
- Мені вже можна теж випити? - Ні.
Пахне неймовірно.
Ізауро, у вас удома ти теж так готуєш?
Я не вмію так готувати.
Усе приготував Каміло, а Крізостомо відкрив для нас свій дім.
- Наш. - Що?
Наш дім.
Каміло, я записала Мінінью до школи.
Чудово.
Вже підготувала їй книжки.
Розкажи їй, як там.
Учителька математики чудова.
- Добре. - А є урок книжок?
Мені б він сподобався. Але я ще не вмію читати.
Я їй казала, як важливо вчитися.
- Знайомитися з людьми. - Так.
Тож я б хотіла її познайомити
з молодими хлопчиками.
Важливо, щоб вона бачила, які вони вродливі.
Ізауро, ти вийшла за Антоніно.
Думаю, тобі слід повернутися до чоловіка.
Тепер він твоя сім’я.
Сім'я може складатися з багатьох різних речей, доно Матильдо.
Антоніно.
Тобі тут не місце. Ходімо.
Мамо, я тут щасливий.
Ходімо. Ну ж бо.
Мініньє.
Що б ти не робила, він тобі завжди посміхатиметься.
Я рада, що ти любиш книжки. Я якраз пишу.
- Якщо захочеш, я тобі якось почитаю. - Дуже хочу.
Дбай про мого сина.
Пробач.
Вони почувалися безмежно великими. Вони більше не провалювалися.
Вони вже не потребували слів.
Вони спілкувалися силою своїх почуттів.
СИН ТИСЯЧІ ЧОЛОВІКІВ
ЗА КНИГОЮ THE SON OF A THOUSAND MEN
ВАЛЬТЕРА УГО МАНА
ДО ЕНРІКЕ, ІВЕТЕ І ЖАЙРУ
Переклад субтитрів: Ольга Галайда