Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
‫בכפר קטן ליד הים,‬
‫יש פתגם עתיק שאומר:‬
‫"מי שמתעקש לקבל את מה ששייך לו,‬
‫"סופו שישכנע את העולם לתת לו אותו."‬
‫עכשיו גם אתה יודע איפה הדגים.‬
‫קח.‬
‫איש אחד הגיע לגיל 40‬
‫ונכנע לצער של חיים ללא ילד.‬
‫בתוך האיש היה חלל אינסופי,‬
‫ומעט ממה שהיה בו, אם בכלל, הסב לו אושר.‬
‫האיש המשיך לקרוס לתוך עצמו.‬
‫חלומותיו של האיש היו כה גדולים,‬ ‫עד שכל מכשול‬
‫היה לא יותר מאשר עיכוב קל‬ ‫ומעולם לא סיבה לוותר.‬
‫- פרק 1 -‬
‫- כשחולמים בגדול -‬
‫- המציאות מדביקה את הקצב -‬
‫- אב ללא בן מחפש בן ללא אב -‬
‫מעולם לא ראיתי אדם משונה כל כך.‬ ‫הוא אף פעם לא מדבר איתנו, נכון, אבא?‬
‫אנחנו אלה שלא מדברים איתו.‬ ‫-הוא תמיד מתבודד.‬
‫מדברים על החמור...‬
‫בהצלחה.‬
‫אתה לא דברן גדול, מה?‬
‫למה?‬
‫יש שיאמרו שזהו הגורל.‬
‫יש שיאמרו שזהו צירוף מקרים.‬
‫העובדה היא שהיקום הביא את זה לידיי.‬
‫הילד התקיים מקופסאות שימורים של טונה.‬ ‫הוא מעולם לא מש מצידו של הזקן.‬
‫אפשר לגעת בו, אפשר לעשות הכול.‬
‫הוא תמיד יחזיר חיוך.‬
‫אתה רעב?‬
‫מה יש לך?‬
‫יש לך ריבת ז'בוטיקבה?‬
‫יש לי עץ.‬
‫עץ?‬ ‫-עץ ז'בוטיקבה.‬
‫לך תקטוף קצת.‬
‫אני אכין לך.‬
‫למה שלא תקנה וזהו?‬
‫כי אני יודע להכין בעצמי.‬
‫איך קוראים לך?‬
‫קריזוסטומו.‬
‫מוזר.‬
‫קמילו.‬
‫לא...‬
‫זה טעים יותר מדג משומר.‬
‫קמילו?‬
‫בדיוק כך. כל הכבוד, ילד!‬
‫כן, בדיוק כך.‬
‫מתי אחזור לבית הספר?‬
‫זה קפוא!‬
‫אצטרך ללכת את המרחק הזה כל יום?‬
‫קריזוסטומו.‬
‫הולכים לכנסייה היום. קום.‬
‫שמעת פעם על דלתות?‬
‫כן.‬
‫למה?‬
‫לא משנה.‬
‫בוא.‬
‫אני אחכה כאן.‬
‫מעולם לא פגשתי את אימא שלי.‬
‫אני לא יודע שום דבר עליה.‬
‫אני יודע הרבה על סבתא שלי,‬ ‫אבל גם אותה מעולם לא פגשתי.‬
‫הלוואי שהייתה לי אימא.‬
‫אתה יכול למצוא מישהי.‬
‫אני?‬
‫כן.‬
‫אני לא כל כך יודע איך לעשות את זה.‬
‫אף פעם לא הייתה לך מישהי?‬
‫אתה ואני, זה לא מספיק?‬
‫לא טוב לנו ככה?‬
‫כן, אבל...‬
‫יכול להיות טוב יותר.‬
‫טוב יותר פי שניים.‬
‫יש לך גרברות?‬
‫יש לי את אלה.‬ ‫עלי הכותרת רעננים, הגבעול עדיין דק.‬
‫עוד לא קטפו אותן.‬
‫סליחה.‬
‫גובהה קצת יותר מ-80 ס"מ.‬
‫היא לא יכלה להביט‬ ‫אפילו מעבר לגדר הנמוכה ביותר.‬
‫כך ראו האנשים את האישה הקטנה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫היא נחשבה בעיניהם לפרח אנושי.‬
‫בוקר טוב.‬
‫וככזו, היא נזקקה להשקיה ולטיפול.‬
‫תמיד.‬
‫האישה לא ביקשה הרבה.‬
‫היא פשוט נהנתה מהאהבה שהתאפשרה לה.‬
‫- פרק 2 -‬
‫- אהבתם של האומללים -‬
‫את מוכנה?‬ ‫-עדיין לא.‬
‫זה בסדר, נחכה.‬ ‫-אין צורך למהר.‬
‫הבאתי כמה חולצות של הבת שלי.‬ ‫הן אמורות להתאים לך.‬
‫הבאתי שמיכה. יש רוח חזקה בחוץ.‬
‫תודה, אבל כבר אמרתי לכן‬ ‫שאתן לא צריכות לדאוג לי.‬
‫נכון, אבל לדעתי את לא צריכה להסתובב בחוץ.‬
‫זה נכון.‬
‫גשום מאוד בחוץ והרוח איומה.‬
‫העצמות הקטנות שלך לא יעמדו בזה.‬
‫לא.‬ ‫-תיזהרי.‬
‫הכדורים של הרופא עוזרים.‬
‫אני בסדר.‬ ‫-זה נהדר.‬
‫תאמיני לי, גם החיים שלי לא קלים.‬
‫בעלי עובד המון ואני בקושי רואה אותו.‬
‫שלי נוסע המון.‬
‫אבל כשהוא בבית, אני מטפלת בו היטב.‬
‫והוא מטפל בי.‬
‫מאז שאיבדתי את בעלי,‬ ‫אני מנסה למצוא חתן לבת שלי.‬
‫המזל לא האיר לה פנים.‬ ‫-אני מתפללת למען בתך כל יום.‬
‫שתמצא גבר הגון. יש המון חלאות שם בחוץ.‬
‫נכון.‬ ‫-אנחנו צריכים להתפלל יותר.‬
‫בגלל שאין לך מי שידאג לך, תני לנו לעזור.‬
‫אין צורך.‬
‫אני עדיין מחפשת גבר בשבילי.‬ ‫גבר עם לב גדול.‬
‫אבל זה מסוכן.‬
‫גבר יפרק אותך מבפנים.‬
‫במיוחד...‬
‫גבר עם...‬
‫לב גדול.‬
‫אם גבר יתפוס אותה,‬
‫הוא יקרע לה את הריאות ויחנוק אותה.‬
‫הוא יחצה אותה לשניים.‬
‫הגוף שלה שברירי,‬ ‫אבל היא שומרת על המוח שלה.‬
‫היא מתעסקת רק עם דברים שהיא רוצה.‬
‫באמת, דוקטור, למה היא צריכה‬ ‫מיטה גדולה כל כך?‬
‫היא ענקית.‬
‫דוקטור, הרעיון שגמדה חולמת על גבר...‬
‫שמה פרנסיסקה.‬
‫מצטערת, אבל אהבה‬ ‫היא מצרך נדיר גם עבור אנשים נורמליים.‬
‫אנשים נורמליים?‬
‫אני רואה הרבה אנשים במשרד הזה,‬ ‫אבל מעולם לא ראיתי מישהו נורמלי.‬
‫שתיהן לא לגמרי בסדר, אבל אני...‬ ‫-היא זקוקה לעזרתנו.‬
‫המסכנה סובלת מבחילות.‬ ‫-זה נכון.‬
‫אבל זה נורמלי בשלב הזה של ההיריון.‬
‫אתן יכולות ללכת עכשיו?‬ ‫אני צריכה להמשיך לעבוד.‬
‫ואם אתן רוצות עצה רפואית טובה...‬
‫אל תדחפו את האף לעניינים של אחרים.‬
‫הרופאה הבטיחה לי שהתינוק בסדר גמור.‬
‫ושהוא יגדל כמו כל אחד אחר.‬
‫השארת את דלת חדר השינה שלך פתוחה‬ ‫לפני כמה ימים, ואנחנו...‬
‫ראינו את המיטה החדשה שלך.‬
‫היא ממש גדולה, נכון?‬
‫זו לא מיטה שנועדה לשינה שלווה.‬
‫כן, אני בהיריון.‬
‫אבל הילד הזה אינו פרי אהבה.‬
‫תמיד עברו פה גברים שניסו להיכנס למיטה שלי.‬
‫כשלא רציתי, לא הייתי פותחת את הדלת.‬
‫כשהגוף שלי רצה, פתחתי.‬
‫הייתי ניגשת ישר לעניין.‬
‫כך לפחות זה הרגיש קצת כמו חיבה.‬
‫כשאחד מהם נגע בי...‬
‫אפילו אם הוא חשב רק על עצמו...‬
‫או על אישה אחרת...‬
‫זה הספיק כדי לרמות את הלב שלי.‬
‫הלב הוא נזקק.‬
‫והוא שומר כל...‬
‫חיבוק.‬
‫כל נגיעה.‬
‫כל נשיקה.‬
‫אז...‬
‫זה היה גבר...‬
‫עם לב קטן.‬
‫את יודעת שאי אפשר‬ ‫להיכנס להיריון מהליכה ברחוב.‬
‫אני קטנה בגוף, לא בשכל.‬
‫אז נאנסת?‬
‫אף אחד לא פגע בי.‬
‫הנה.‬
‫רשמתי את שמות הגברים שאני זוכרת.‬
‫אחד מהם הוא האב.‬
‫אני לא יודעת אם צריך לעצור אותם,‬ ‫או לחייב אותם להיבדק.‬
‫אני לא רוצה שום דבר מלבד עזרה כלכלית.‬
‫אני אגדל את הילד הזה בעצמי.‬
‫אבל אלה כמעט כל הגברים בכפר.‬
‫אפילו אבא שלי מופיע בה.‬
‫"עטו את שריון האל,‬
‫"למען תעמדו איתן מול תחבולותיו של השטן."‬
‫האיגרת אל האפסים, פרק ו', פסוק י"א.‬
‫שריון האל מגן עלינו ומוביל אותנו לניצחון.‬
‫הניצחון שנמצא כאן,‬
‫לצד האב, בבית האלוהים.‬
‫הבית השייך לכם.‬
‫הוא שייך לכם,‬
‫ושייך לנו.‬
‫כי האל‬
‫הוא אהבה שאין לה סוף.‬
‫דוקטור, מה אם התינוק שלי עוד לא מוכן?‬
‫יהיה בסדר, מתוקה. אני כאן איתך.‬
‫אם זה לא יצליח,‬
‫אני רוצה שיקראו לו קמילו.‬
‫הדימום, דוקטור.‬ ‫-קמילו. קדימה.‬
‫לחתוך.‬
‫הוא לא נושם.‬
‫מתחילה החייאה.‬
‫אחת. שתיים. שלוש.‬
‫אחת. שתיים.‬ ‫-אחת. שתיים. שלוש.‬
‫דופק?‬
‫אחת.‬
‫שתיים.‬ ‫-עדיין כלום.‬
‫אחת. שתיים.‬
‫אחת. שתיים. שלוש.‬
‫אחת. שתיים.‬
‫אחת. שתיים. שלוש.‬ ‫-דופק?‬
‫לא.‬
‫כשהיה ילד, הוא היה מניח את ראשו בחיק אימו,‬
‫והיא הייתה מלטפת את שיערו.‬
‫היא האמינה שתכלית החיים‬ ‫היא לגדל את בנה להיות גבר,‬
‫ואז לצפות לנכדים,‬
‫מתוך ביטחון שכך נתמלאו חוקי הטבע.‬
‫אבל הילד...‬
‫הילד גדל להיות שברירי.‬
‫וחיקה המנחם של אימו הלך והתרחק.‬
‫- פרק 3 -‬
‫- חשבו שהוא שביר וחסר תועלת כמו פרח -‬
‫אימא, אני יכול ללכת לשירותים?‬
‫מצב הפנים שלך השתפר?‬
‫את עלולה להידבק במחלה מהמגע בזוהמה שלו.‬
‫הוא עדין. זה לא מיני.‬
‫זה מה שאת חושבת. אנשים פה‬ ‫ירביצו לבן אדם עד שהרעיון יצא לו מהראש.‬
‫פעם אחת הם דחפו מוט עבה‬ ‫לתוך אישה שאהבה נשים.‬
‫הם תלו אותה בכיכר,‬ ‫ממש ליד הכנסייה, לעיני כולם.‬
‫המשטרה לא עשתה דבר.‬
‫לא בשבילה, ולא בשביל האחרים שנרקבו שם.‬
‫כי זה לא משנה מה החוק אומר.‬ ‫האנשים יודעים מה נכון.‬
‫מה אם אסלק אותו?‬
‫יש ילדים שנולדו להיות סוררים, מתילדה.‬
‫עד מתי תמשיכי לכבס מגבות מגואלות בדם?‬
‫אלוהים רצה שתקבלי את הילד הזה.‬ ‫אולי הוא התחרט?‬
‫קחי סכין ותסיימי את הסיפור.‬
‫אם את לא תעשי זאת, מישהו אחר מהכפר יעשה.‬
‫את לעולם לא תביני לב של אימא.‬
‫מה אם זה רצון האל?‬
‫אני לא רוצה לאכזב אותך שוב לעולם.‬
‫החום עלה שוב.‬
‫קח כדור.‬
‫דמעות של גבר תמיד מתייבשות.‬
‫קר בחוץ. אתה לא רוצה לקחת ז'קט?‬
‫היי. אתה יודע איך מגיעים לשוק?‬
‫פשוט תמשיך ישר.‬
‫צריך טרמפ?‬
‫אתה ממהר?‬
‫כבר מאוחר.‬
‫יש הרבה בנות בכפר.‬
‫תבחר אחת.‬
‫תתחתן, תביא ילדים.‬
‫אני צריכה נכד.‬
‫זו מהות החיים.‬
‫האם את מקבלת את אנטונינו‬ ‫להיות בעלך כדת וכדין,‬
‫לאהוב אותו ולכבדו בטוב וברע, בעת חולי...?‬
‫כן.‬
‫אנטונינו.‬
‫אנטונינו?‬
‫האם אתה...?‬ ‫-כן.‬
‫אתה רשאי לנשק את הכלה.‬
‫מאז שהובטחה לנישואים עם השכן שלה,‬
‫למדה הנערה שהדרך לחופש טמונה בנישואים‬
‫ובין רגליה.‬
‫היא חשבה שבין רגליה‬
‫מסתתר קרס שילכוד את איבר מינו של הנער.‬
‫קרס דמיוני שיבטיח נאמנות‬ ‫ושותפות לכל החיים.‬
‫- פרק 4 -‬
‫- הגברים היו זהים -‬
‫- רק הנשים היו שונות -‬
‫- הכוכבים ריחפו כמו גחליליות. -‬
‫אמרתי לך לא לבזבז את זמנך‬ ‫עם דברים מטופשים.‬
‫אולי תזכי להיות קצת מאושרת‬ ‫לפני שתמותי, יקירתי.‬
‫קצת, אם יהיה לך מזל רב.‬ ‫-לא. אני אוהבת את השיער שלי פזור.‬
‫כשהייתי בגילך, לא זכיתי לקבל חופש כזה.‬
‫את מכירה אותו מאז שנולדת.‬
‫אבל את חייבת להיזהר.‬ ‫-להיזהר ממה?‬
‫הצעירים של היום חסרי סבלנות.‬
‫ובנות נולדות עם פצע בין הרגליים.‬
‫והבנים רודפים אחרי הפצע הזה באכזריות רבה.‬
‫ואת לא רוצה שיקראו לך פרוצה.‬
‫אם הוא ייקח את הפצע הזה מוקדם מדי,‬
‫את תזדקני בבדידות.‬
‫נראה שאת לחוצה יותר ממני.‬ ‫-לחוצה?‬
‫הביטי במראה.‬
‫אנחנו נשים.‬
‫אנשים פה אוהבים לרכל.‬ ‫תארי לעצמך מה הם יגידו אם תהיי פזיזה.‬
‫אני רק רוצה מה שהכי טוב בשבילך, מותק.‬
‫את יפהפייה.‬
‫הוא יאהב אותך.‬
‫אתה נשאר לארוחת ערב?‬
‫לא, אימא שלי אמרה‬ ‫שאני צריך לאכול בבית הערב.‬
‫אבל תודה.‬ ‫-חבל מאוד.‬
‫הכנתי קציצות בשר.‬
‫לימדתי את איסאורה איך להכין אותן.‬
‫דונה מריה, מתנצל על חוסר תשומת הלב.‬ ‫לא הבחנתי שאת צרפתייה.‬
‫היא לא. היא פשוט‬ ‫התחילה לדבר כך ביום שהתארסנו.‬
‫נכון?‬
‫הרופא אמר שזו תופעה נדירה.‬
‫תסמונת המבטא הזר, הוא קרא לזה.‬
‫אבל אני עובדת על זה.‬
‫אני משתמשת בכל מיני סגולות עממיות נפלאות.‬ ‫הן עדיפות על המרשמים של הרופא.‬
‫זה ייעלם בקרוב.‬
‫טוב, אני אחזור לבית המלאכה שלי.‬
‫סליחה.‬
‫גם אני אלך.‬
‫כך תוכלו לדבר קצת ביניכם.‬
‫לא. אימא שלי תהרוג אותי,‬
‫אבא שלי יהרוג אותי שוב, ואז יהרוג אותך.‬
‫לא. הנשיקה שלך תשאיר סימן ואבא שלי יראה.‬
‫הוא לא, אני נשבע.‬
‫אני רוצה אותך כל כך.‬ ‫אין סיכוי שאת לא רוצה אותי גם.‬
‫אני רוצה.‬
‫אבל אני לא ממהרת.‬
‫עדיף שתלך.‬
‫תפתחי. אני לא רוצה שהדלת הזאת תהיה נעולה.‬
‫למה הוא ברח ככה?‬
‫הוא איחר לארוחת הערב.‬
‫האהבה הורסת הכול, איסאורה.‬
‫רק דיברנו...‬ ‫-אני רצינית.‬
‫אהבה הורסת הכול.‬
‫שוב שתית בושם?‬
‫כישופים לא עובדים, אימא.‬
‫קחי את התרופה שלך.‬
‫אהבה הורסת הכול.‬
‫כשסבא שלך לימד אותי את המקצוע,‬
‫לא היה לי מושג‬ ‫כמה זמן ייקח לי להגיע להתאמה מושלמת.‬
‫האהבה הורסת הכול, אבא?‬
‫מי אמר לך את זה? אימא שלך?‬
‫אני בוחר להאמין‬ ‫שאהבה פירושה להמתין, מתוקה.‬
‫השתלם לך להמתין לאימא?‬
‫ארוחת הערב מוכנה!‬
‫את לא באה?‬
‫עוד רגע.‬
‫את לא אוכלת?‬
‫השתגעת?‬
‫אני אהיה בעלך.‬
‫אימא שלי תהרוג אותי.‬ ‫-אימא שלך בקושי מדברת כמו שצריך.‬
‫כולם אומרים שהיא יצאה מדעתה.‬
‫זה לא עבד, נכון?‬
‫אבא שלך צדק.‬
‫את נערה צייתנית.‬
‫אחרי כל מה שאמרתי לך?‬ ‫-הכול בסדר שם?‬
‫כן.‬
‫תכניסי את האצבע האמצעית.‬
‫ותחפשי...‬
‫סוג של קיר.‬
‫עשי מה שאני אומרת, איסאורה.‬
‫תחדירי את האצבע שלך.‬
‫בעדינות. אל תעשי‬ ‫מה שהאידיוט ההוא לא הצליח לעשות.‬
‫את תשמרי על עצמך נקייה ושקטה,‬
‫תמצאי בחור אחר,‬
‫כי את כבר לא מתחתנת עם האידיוט הזה.‬
‫נמצא לך בעל אחר.‬
‫ואז...‬
‫כל מה שתצטרכי לעשות זה לבשל היטב‬ ‫ולערוך את השולחן בשבילו כל יום,‬
‫והחיים ימשיכו כרגיל.‬
‫את מרגישה משהו?‬
‫אפילו את זה את לא מסוגלת לעשות, איסאורה?‬
‫פרחי לוטוס, ציפורן... ניסיתי הכול.‬
‫אין לך גרברות?‬
‫לא, יש לי את אלה.‬ ‫עלי הכותרת רעננים, הגבעול עדיין דק.‬
‫עוד לא קטפו אותן.‬
‫סליחה.‬
‫תודה.‬
‫אבל אמרתי לך שזה באמת לא הכרחי.‬
‫אם תמשיכי לחכות,‬ ‫אפילו הוא יפסיק לחזר אחרייך.‬
‫גם גבר רכרוכי יכול להיות בעל.‬ ‫זה יותר טוב מכלום.‬
‫ולא חייב להיות מגע.‬
‫את מתכוונת להקשיב לי הפעם?‬
‫כן.‬
‫אנטונינו?‬
‫האם אתה...?‬ ‫-כן.‬
‫אתה רשאי לנשק את הכלה.‬
‫רוויה בחסכים ובשתיקות,‬
‫הצעירה הרגישה כמו אטום זעיר‬ ‫בתוך האוויר הבלתי נראה.‬
‫בתוך האישה היה חלל אינסופי,‬
‫ומעט ממה שהיה בה, אם בכלל, הסב לה אושר.‬
‫האישה המשיכה לקרוס לתוך עצמה.‬
‫הדייג היה אולי‬ ‫רק עוד גבר שיפריד בינה לבין האושר.‬
‫והאושר שבה כבר כמעט אזל.‬
‫- פרק 5 -‬
‫- הכמעט מאושרים -‬
‫אהבה הורסת הכול.‬
‫היא הורסת הכול.‬
‫גם אני מדבר לעצמי לפעמים.‬
‫כשכואב, אני...‬
‫בא לכאן וצועק.‬
‫הכי חזק שאני יכול.‬
‫הים לעולם אינו שופט...‬
‫זה עזר?‬
‫אני צריכה ללכת הביתה.‬
‫אני גר שם, רואה?‬
‫אם את רוצה...‬
‫לצעוק שוב מחר...‬
‫לבובה יש שם?‬
‫לא.‬
‫בגלל זה הוא מאושר כל כך?‬
‫רוצה קצת?‬ ‫-לא.‬
‫אני לא רעבה.‬ ‫-הכנתי אותה בעצמי.‬
‫זה...‬
‫זה קמילו.‬
‫זאת איסאורה.‬
‫אכלתם את כל הריבה?‬
‫אני אכין עוד.‬
‫בשביל שניכם.‬
‫אתם זוג?‬
‫נראה כך.‬
‫יש לך ילדים?‬
‫את רוצה ילדים?‬
‫מעולם לא חשבתי על זה.‬
‫אבל את אישה.‬
‫ואתה ילד.‬
‫זמן להתקלח.‬
‫קדימה.‬ ‫-בסדר.‬
‫היא אכלה קוצי ורדים וגללי חיות.‬
‫היא שתתה מים עכורים ודם של תרנגול.‬
‫היא אפילו מרחה סרפד על גרונה.‬
‫אבל המבטא מסרב להיעלם.‬
‫היא תהיה בסדר?‬
‫אני חושב שכדאי שתשמרי אותה.‬
‫אני מעדיפה לתת אותה לעניים.‬
‫כך נוכל למחוק‬ ‫את מה שמעולם לא היה צריך להתרחש.‬
‫תחזור על זה שוב ושוב, ורק אז תאכיל אותו.‬
‫ואז הוא יציית.‬ ‫-הוא רעב.‬
‫אם תאכיל אותו רק אחרי שילמד,‬ ‫הוא אף פעם לא ישכח.‬
‫רוצה לראות?‬
‫תן יד.‬
‫יד.‬
‫היי, יד.‬ ‫-הנה. עכשיו תאכיל אותו.‬
‫הוא לא השתמש בשתי הכפות.‬
‫לומדים טוב יותר על בטן מלאה.‬ ‫-אתה יכול, אבל לא כלב.‬
‫אבל אם הוא רעב, למה אי אפשר להאכיל אותו?‬
‫עכשיו תקנה טבעת.‬
‫כדי שהיא תהיה שלך לנצח.‬
‫הטבעת מראה כמה אתה אוהב אותה.‬
‫הטבעת יודעת?‬ ‫-יודעת מה?‬
‫כמה בן אדם אוהב.‬
‫ככה זה עובד.‬
‫יש דרך שבה זה עובד?‬
‫כדי לפצות על היום ההוא.‬
‫היא טעימה. אבל הריבה של אבא שלי טובה יותר.‬
‫אתה אוהב את איסאורה?‬
‫אפשר לומר.‬
‫זה טוב.‬
‫הוא עדיין עונד את הטבעת.‬
‫אבל אני לא.‬
‫זו רק טבעת.‬
‫היא לא יכולה להיות חברה שלך אם היא נשואה.‬ ‫-לא מדברים ככה פה.‬
‫אבל הוא לא מסוגל לאהוב את איסאורה.‬ ‫אהבה היא לא רכרוכית.‬
‫אז איך היא? אתה יודע?‬
‫אני לא, אבל אני יודע‬ ‫שמי שנולד מתוך תחת לא יכול לאהוב.‬
‫מי אמר לך את זה?‬
‫סבא שלי.‬ ‫-מזל שהוא לא כאן.‬
‫אני צריכה לטפל באימא שלי.‬
‫היי.‬
‫אתה כועס עליי?‬
‫אני לא כועס.‬
‫אתה מתכוון להעניש אותי?‬
‫למה?‬
‫כי ככה עושים.‬
‫לאן הלכת באותו ערב?‬
‫אחרי מות אשתו,‬
‫הזקן המשיך לגדל את הילד.‬
‫הוא חשב שילדים הם אולי מעין נקמה‬
‫בסופיות של המוות.‬
‫שבזכות הילדים שאתה מגדל,‬ ‫אתה יכול להאריך את חייך.‬
‫הוא האמין שבנו המאומץ הוא המורשת שלו.‬
‫- פרק 6 -‬
‫- הילד עם הזיכרון הנגוע -‬
‫תראו מי הגיעו.‬
‫קרמינדה באה להגיד שלום.‬
‫תקשיב לי טוב, ילדון.‬ ‫קרמינדה תמיד תהיה כאן, קרובה אלינו.‬
‫לכן אני תמיד מנגן את התקליט הזה.‬
‫זה היה השיר האהוב עליה.‬
‫ככה היא תמיד תהיה איתנו.‬
‫זה היה המתכון המיוחד של סבתא שלך.‬
‫היא השתמשה בטונה טרייה.‬
‫אבל טונה מקופסת שימורים גם תתאים.‬
‫ארוחת הערב כמעט מוכנה.‬
‫תאכל הכול כדי שתגדל ותהיה חזק.‬
‫כי יום אחד אני כבר לא אהיה פה,‬
‫ואז אתה, ילדון,‬
‫תעבור בין כל הכפרים‬ ‫ותספר על בני הזוג שאהבו מאוד זה את זה.‬
‫אתה תהיה השליח של אהבה שתעניק השראה לרבים.‬
‫במיוחד לאלה שהכי זקוקים לה.‬
‫הפעם אני מוסיף שתי כפות ריבה.‬
‫בדיוק כמו שביקשת.‬
‫זה טעים.‬
‫קח.‬
‫תקשיב היטב, ילדון.‬
‫אהבה היא כס המלכות של המשפחה.‬ ‫ושל גברים ונשים יחד.‬
‫אתה חייב להבין את זה.‬
‫תקשיב לסבא שלך. וגם לסבתא שלך.‬
‫כשתסיים, לך להחליף בגדים. הולכים לכנסייה.‬
‫שלום, סבתא.‬
‫אני קורא ספר חדש. אני ממש אוהב אותו.‬
‫אני לא אמות בעוד שבוע.‬
‫כמה זמן אמרת?‬ ‫-לא נמאס לך מהסיפור הזה?‬
‫לא.‬ ‫-שב.‬
‫בכל פעם שהגיע מטופל‬ ‫למרפאה של סבתא שלך כדי להתלונן על משהו,‬
‫היא קודם כול שאלה אם הוא קורא משהו.‬
‫אם הוא ענה שלא, היא הייתה אומרת,‬
‫"אתה צריך ספר, בדחיפות.‬
‫"אחרת נתראה בלוויה שלך‬ ‫בעוד שבועיים. לכל היותר."‬
‫המטופל היה הולך ישר מהמרפאה לחנות הספרים.‬
‫אתה דומה לה כל כך.‬
‫ואימא שלי, איך היא הייתה?‬
‫אתה אף פעם לא תספר לי?‬
‫נפלת מהשמיים, קמילו.‬
‫נפלת מהשמיים.‬
‫תודה.‬
‫זה היה הספר האהוב על סבתא שלך.‬
‫עכשיו אני לא אמות תוך שבועיים.‬
‫כמה טוב לראות שאתה לומד דברים.‬
‫סבא, אפשר?‬ ‫-בטח.‬
‫תודה.‬
‫שני צ'ורוס, בבקשה.‬ ‫-בשמחה.‬
‫בבקשה.‬
‫הנה.‬
‫תודה.‬
‫בוא הנה.‬
‫אני לא מוכן לחשוף אותך לזה.‬ ‫-אבל הוא נראה ממש נחמד.‬
‫שב שם.‬ ‫-בסדר.‬
‫אבא שלי נהג לספר לי הרבה סיפורים.‬
‫אני אספר לך סיפור שראיתי במו עיניי,‬ ‫בכפר על חוף הים.‬
‫זה הסיפור על "הקוויר".‬
‫ככה אנשים קראו לאישה שהלכה עם נשים אחרות.‬
‫אבל היא לא אהבה רק נשים.‬
‫היה לה ילד עם גבר נשוי.‬
‫והיא הלכה לגור עם הילד במערה.‬
‫אנשי הכפר חשבו שהיא חזרה למוטב אחרי כל זה.‬
‫אבל לא, האנשים האלה לא משתנים.‬
‫כעבור כמה שנים,‬
‫אבא מצא את הקוויר במיטה עם בתו הבכורה.‬
‫הוא גרר אותה בשיער עד לכאן,‬
‫היכן שכל בני הכפר המתינו.‬
‫אחרי שלימד אותה לקח,‬
‫הם תלו את הגופה שלה שם,‬ ‫ליד העץ, לעיני כולם.‬
‫והבן המסכן שלה גדל לבד במערה.‬
‫עכשיו תקשיב למה שאני אומר לך.‬
‫גברים רכרוכיים וקווירים לא מועילים בכלום.‬
‫בדיוק כמו נרקומנים, גולשי גלים וזמרים.‬
‫אני לא רוצה שתתקרב לאנשים האלה.‬
‫הם עלולים ללמד את האנושות‬ ‫להיוולד דרך התחת.‬
‫אני גר במקום חם.‬
‫יש לנו הרבה יתושים‬ ‫ואנחנו מוצאים פרפרים בתוך הפרחים.‬
‫מה קרה?‬
‫אתה יכול לספר לי.‬
‫סבא שלי סיפר לי הרבה סיפורים.‬
‫פעם הוא סיפר לי על ילד שגדל לבד במערה.‬
‫אני לא יודע עליך כלום.‬
‫מי לימד אותך מה נכון ומה לא?‬
‫- פרק 7 -‬
‫- ההתלהבות המיוחדת שלו -‬
‫- שינתה את העולם -‬
‫מצאתי את האיפור הזה בחדר של אימא שלך.‬
‫הוא ישן, אבל אני חושב שתיראי יפהפייה.‬
‫איך את רוצה את השיער?‬
‫פזור.‬
‫אפשר?‬
‫תעצמי עיניים.‬
‫יופי.‬
‫תסתכלי למעלה.‬
‫סליחה.‬
‫בבקשה, תמשיכי.‬
‫האם אהבה...‬
‫פירושה להמתין, או שהיא הורסת הכול?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אבל אני אשמח לקרוא את מה שאת כותבת.‬
‫- מריה דוס סנטוס -‬
‫ילדה חמודה, נכון?‬
‫מתילדה נזקקה לעזרה בבית אחרי שעזבת.‬
‫האישה הייתה חזקה כמו שור,‬ ‫אבל היא לא החזיקה מעמד זמן רב.‬
‫היא השאירה את הילדה המסכנה לבד בעולם.‬
‫מתילדה גידלה הרבה חיות...‬
‫אני לא חיה.‬
‫לא. אתה לא.‬
‫היי, קריזוסטומו.‬
‫זה נכון שאתה עם אשתו של הרכרוכי?‬
‫אני יכול להבין למה שיהיה לה גבר אחר.‬
‫בעל כזה אפילו לא מתפקד בדברים הבסיסיים.‬
‫רק קוויר יאפשר לאשתו להסתובב ככה.‬
‫תניח לו. הוא אף פעם לא מפריע לאף אחד.‬
‫בעלה של החברה שלך.‬
‫הוא נחש בעל שני ראשים.‬
‫הוא הולך לשני הכיוונים.‬
‫תשמור על עצמך, כן?‬ ‫הוא עלול לתפוס אותך בהפתעה.‬
‫ייתכן שבזמן שתהיה איתה,‬ ‫משהו יתגנב לך לתוך התחת.‬
‫הוא אף פעם לא מדבר?‬
‫אני אקח את שניהם.‬
‫חשבתי שנאכל דג עם ריבה.‬
‫כן, אבל יכול להיות שיהיו לנו אורחים היום.‬
‫רציתי להזמין את אימא של אנטונינו‬ ‫ואת הילדה.‬
‫בלי אנטונינו.‬
‫לא הדוכן הזה.‬
‫למה לא?‬ ‫-זה חלאה.‬
‫שניים, בבקשה.‬ ‫-בשמחה.‬
‫אני לא רוצה.‬
‫אז אני אוכל את שניהם.‬ ‫-בסדר.‬
‫בבקשה.‬
‫הנה.‬ ‫-לא, זה כבר שולם.‬
‫סבא שלו שילם וברח.‬
‫אני שמח שאתה לא ממהר כמוהו.‬
‫תודה.‬
‫אין בעד מה.‬
‫בוא.‬
‫לזה אתה קורא חלאה?‬
‫רואה את כל האנשים האלה?‬
‫כל אחד הוא הילד של אימהות ואבות שונים.‬
‫כולנו באנו מכל כך הרבה אנשים.‬
‫כולנו...‬
‫אחים למחצה.‬
‫כל כך הרבה חלומות עוברים בין אדם לאדם,‬
‫כך שאף אחד אף פעם לא יהיה לבד.‬
‫מי לימד אותך את זה?‬
‫אתה.‬
‫קח.‬
‫אני לא יכול לאכול את שניהם.‬
‫לא היית צריכה.‬
‫תיכנסו.‬
‫מה שמך?‬ ‫-מיניניה.‬
‫את יפה מאוד, את יודעת?‬ ‫-תודה.‬
‫מתילדה, אני כל כך שמחה שבאת.‬
‫את נראית נהדר, איסאורה.‬
‫זה הבן שלך. הוא אמן. הוא איפר אותי.‬
‫אתה יודע לאפר?‬
‫שלום, אימא.‬
‫שלום.‬
‫זה הבן שלי, קמילו.‬
‫אתה נראה בדיוק כמו אביך.‬
‫אני דומה לו בכל דבר.‬
‫"בכל דבר" זה מוגזם.‬
‫הוא שמח לראות אותך.‬
‫איך קוראים לו?‬
‫תבחרי לו שם.‬
‫תוכלי לטפל בו בשבילי?‬
‫לא. תודה.‬
‫אני רוצה להרים כוסית.‬
‫נהדר לחלוק איתכם את הארוחה הזאת.‬
‫אני יכולה לשתות היום?‬ ‫-ממש לא.‬
‫הריח מדהים.‬
‫את תמיד מבשלת‬ ‫טוב כל כך בבית שלכם, איסאורה?‬
‫אני לא יודעת לבשל ככה.‬
‫קמילו הכין הכול,‬ ‫וקריזוסטומו פתח בפנינו את הבית שלו.‬
‫שלנו.‬ ‫-מה?‬
‫הבית שלנו.‬
‫קמילו, אני רושמת את מיניניה לבית הספר.‬
‫זה נהדר.‬
‫כבר קניתי לה ספרים.‬
‫ספר לה איך זה.‬
‫המורה לחשבון ממש נחמדה.‬
‫נהדר.‬ ‫-יש שיעור קריאה?‬
‫אני חושבת שאיהנה מזה.‬ ‫אבל אני עוד לא יודעת לקרוא.‬
‫הסברתי לה כמה חשוב ללמוד.‬
‫להכיר אנשים חדשים.‬ ‫-כן.‬
‫אז הייתי רוצה שתציג אותה‬
‫בפני הבנים הצעירים.‬
‫חשוב שהיא תראה כמה הם נאים.‬
‫איסאורה, התחתנת עם אנטונינו.‬
‫אני חושבת שאת צריכה לחזור הביתה לבעלך.‬
‫הוא המשפחה שלך עכשיו.‬
‫משפחה יכולה להיות מורכבת‬ ‫מהרבה דברים, גברת מתילדה.‬
‫אנטונינו.‬
‫אתה לא שייך לכאן. בוא נלך.‬
‫טוב לי כאן, אימא.‬
‫בואי. בואי נלך.‬
‫מיניניה.‬
‫לא משנה מה תעשי, הוא תמיד יחזיר חיוך.‬
‫שמחתי לשמוע שאת אוהבת ספרים.‬ ‫אני כותבת ספר.‬
‫אם תרצי, אקריא לך אותו יום אחד.‬ ‫-אני אשמח.‬
‫תשמרי על הבן שלי.‬
‫אני מצטער.‬
‫הם חשו שגודלם הולך וגדל עד אינסוף.‬ ‫והם כבר לא נפלו.‬
‫הם כבר לא נזקקו למילים.‬
‫הם תקשרו דרך עוצמת הרגשות שלהם.‬
‫- בנם של אלף אבות -‬
‫- מבוסס על הספר "בנם של אלף אבות" -‬
‫- מאת ולטר הוגו מאי -‬
‫- מוקדש להנריקה, איווט וז'אירו -‬
‫תרגום כתוביות: לאה שרמן-קיש‬