- Благодаря. - Така.
Не, аз черпя.
До скоро.
Е, свърши се.
Ще заведа Еван на мач на "Ред Сокс".
Може ли да тръгвам?
- До скоро. - Чао.
КМЕТСТВО "УИДОУС БЕЙ"
- Дали е рак на кожата? - Да, със сигурност.
ЕВАН
"РЕД СОКС" СРЕЩУ "ФИЛИС"
Том?
Телефонът прегря.
Мич звъня. Рей Мелър звъня. Кърт Уолбъртън също.
От два дни те търсят.
Рут…
Спокойно, всичко е наред.
Еван?
Нося сандвичи!
И има поща за теб!
Здрасти, Том.
Сутринта още спеше, та…
Ровил си в мазето?
Не, в сандъка ти. Какво има в мазето?
- "Плавей", оставете съобщение. - Здравейте, казвам се Патриша.
Поръчах пиле с пармезан и парче пай с кокосов крем,
а сте ми пратили пуешко кюфте без питка и едно келяво карначе.
Не си търся парите, само искам този, който е сбъркал, да разбере.
Не с цел да му създавам проблеми,
а просто, как да кажа, за да се поучи от грешката си.
И аз не знам.
- А още по-добре ще е… - Пощата е пълна и не приема съобщения.
Е, браво.
Разкажи ми за тази затрогваща снимка.
- Какво е това, мамка му? - Добре, слушай.
Защо каза, че е умряла при раждането?
Защото умря.
- После вече не беше същата. - И какво значи това?
Получи удар в резултат на прееклампсия.
След него не беше на себе си.
- В смисъл? - Засегна мозъка й.
Загуби разсъдък.
И това се отрази на поведението й.
Стана опасна.
И затова се наложи…
да я вкарам в Приюта.
Какъв приют?
Имаше един много хубав дом тук, на острова,
за хора с психични проблеми.
Нещо като клиника за душевноболни ли?
- Ще рече, лудница? - Не.
Да.
Почина след две години от мозъчна аневризма.
Обичаше те безкрайно.
Да, прегледах писмата.
Да прочета едно?
"Скъпи Еван, искам с малките си ръчички да вземеш ключа
и да бръкнеш в носа ми, за да извадиш скорпиона от мозъка ми.
Само да не те ужили. С обич, майка ти."
Много мило.
Нямам думи.
Още едно?
"Скъпи Еван…"
Боже!
- Така ме стресна! - Извинявай.
Да поговорим?
Да, разбира се. Какво има, Уик?
От много години нося нещо в портфейла си.
Май е време да ти кажа защо.
ДЖЕРИ
- Помниш ли… - Как да не помня!
- Скъпи. - Здрасти, Уик.
Виж ти!
Скъпа, това е Уик, гаджето ти от гимназията.
Ах, ти, старче!
Е, аз ще вървя.
Много снимки имам да раздам днес.
Хубаво.
Внимавай, може да има още стъкла.
Какво е станало?
МАСКАТА НА УБИЕЦА
Сигурно са дечурлига на туристи, чули за Торбалан.
Това не.
Изхвърлям го, отвратително е.
Това може да ми потрябва.
Отворете!
Отворете.
Отворете ми!
Не! О, боже.
Божичко.
Патриша!
Помощ!
Божичко. Помощ!
Помощ!
Помощ, Патриша съм!
Помощ!
"Тя носеше едната половина на медальона, а Самюъл - другата."
- Помните ли ги? - Това ли ти е любимата част?
- Сладко е. - Изглеждам студена, но имам сърце.
Боже.
- Патриша? Тя какво прави тук? - Не съм я канила този път.
- Патриша, какво има? - Ама какво става?
- Ти сериозно ли? Ако обичаш! - Тихо.
- Патриша… - Млъкнете!
- Майко мила. - Какво й става?
- Патриша? - Звънете в полицията, той се върна!
- Кой се е върнал? - Знаете кой.
Торбалан! Звънете в полицията!
- Какво? - Обади се.
Шегуваш се. Още ли продължаваш с това?
- Телефонът не работи. - О, боже.
- Какво? - Странно.
Има ли задна врата?
- Стига. - Има ли задна врата?
- Да. - Провери дали е заключена. Върви!
- И угасете навсякъде. - Не!
Не й се връзвайте. Всички знаят, че лъжеше за обажданията.
- Добре де, лъжех за обажданията. - Знаех си!
- Казах ли ви? - Да, права беше.
Чувствах се самотна, казах на един човек, а той изпя на всички.
И вече нямаше измъкване.
Но ви се кълна, че той дойде вкъщи тогава и че сега се е върнал.
- Добре, записвам си, чао. - Крис, казвам ти…
Махай се!
Не се изкарвай център на света, защото не си!
Не съм виновна аз, че нямаш приятели.
Причината е, че си луда, ясно ли ти е?
Щеше да изтрепеш всички на партито, а сега ни развали вечерта.
Адски си досадна. Просто се махни.
Върви си.
Чао-чао, ясно?
Чао-чао.
- Чао… - Боже, Крис!
Тая е пълна гаднярка.
Съжалявам.
Крис, добре ли си?
Ехо?
Тя къде хукна? Патриша?
Ще се обадя на 911.
Искам да се разкара.
Там ли е?
Той е в къщата!
Бягайте от там!
Ще ви убие!
Бягайте от там!
Майчице!
Мамка му!
Не!
Чувате ли?
Спокойно.
Ударили сте си главата.
Хванах пулс, жив е.
Не.
Дай ключа, ще го прегазя.
- Какво? - Дай ключа! Трябва да го прегазя.
- Здрасти, приятел. - Бягай!
- Просто бягай! - Леле!
Не!
"Скъпи Еван.
Всеки има две майки - биологична и тайна. Към кои се числя?
Аз съм тайната ти майка и живея в скривалище.
Не ме пускат. Като попораснеш, ела и се престори на онзи ужасен пощальон.
В общи линии съм мъртва, няма ме, умряла съм.
Твърде е късно. Ела по-скоро, майка ти."
Не е зле.
Ето я майка ти.
Тук също.
И тук.
Тази жена…
не би искала да помниш другата.
Защо си ги крил от мен?
Защото ме правят още по-тъжен.
Много съжалявам, Еван.
Защо никога не напускаме острова?
Вече можем.
Можем да го напуснем.
- Билети за "Сокс"? Сериозно ли? - Напълно.
- Да бе. - Ще отскочим до Бостън през уикенда.
- Този уикенд. - Без майтап?
Да, без майтап.
Защото вече ще е различно.
- Как е? - Здрасти.
Мамка му.
Ще го изям тук, на жена ми й се гади от миризмата.
- Дай ми и… - Двайсет на трета.
Двайсет на трета.
Не се прави така.
Божичко.
Божичко!
Не!
Майчице.
Спри, ще съсипеш всичко!
Пусни го!
Бог да ми е на помощ!
Пусни го!
Има ли друга врата?
- Не. - Добре, благодаря.
Добре.
Вятърът се разразява все повече.
Предстои бурята на века.
Добре съм, казвам ти.
Раната е повърхностна.
Просто ще почивам седмица-две.
Нави ли се за Върмонт?
Обичам те.
- И аз. - Ще ти донеса хапване.
Здравей.
Не знаех, че Шел е бременна.
Бременна ли е?
Извинявай, от морфина е. Д-р Морган не си поплюва.
Мислех, че е над 40-годишна.
Пак ли ти се мре?
Лофтис знае ли?
Не.
Покрай станалото с жена му…
Да.
Патриша.
Какво беше това, по дяволите?
- Трябва да заминете. - Добре де, разбрах.
Не.
Веднага.
Детето да не се ражда тук.
Защо?
Нищо не мога да разбера от това.
Пътеката на свободата в Бостън е задължителна.
Нямам търпение да не мина по нея.
- Знаеш ли какво ще направим там? - Какво?
Ще видим за колежи.
- Наистина ли? - Да.
Супер.
Не се е свършило.
Не…
Превод на субтитрите Боряна Богданова