ВІДОУС-БЕЙ
Алло.
Я… Я тебе ледве чую.
Що?
Куди?
Я проспав цілий день?
У записах згадується чума, яку Джеррі приписує 1702 року.
Знаючи це,
можна зробити висновок, що щоденник належав Сарі Весткотт Воррен.
І…
На.
Дякую.
Ми подумали, що проклятий предмет похований з Річардом Ворреном.
І Вік запропонував його викопати.
Ми так і зробили.
Що ви зробили?
Викопали труну Річарда Воррена.
Ви викопали труп нашого засновника?
- Так, труна отам. - Вона тут.
Ви геть подуріли?
Вислухай її.
- Боже мій. Він у ній? - Ні. Нагорі.
Ми його перенесли.
Навіщо…
Навіщо ви його перенесли?
Бо він ще живий.
Що?
Зате ми трохи поспілкувалися записками.
Що?
Річард Воррен там, нагорі.
Чекає на тебе.
Як це, він…
А чого він на мене чекає?
Він говоритиме лише з «лордом-протектором острова». А це ти.
Глянь на оце. Бачиш?
Так.
Ти підеш до нього
і розпитаєш,
як відкрити цю штуку.
- Ні! - Ні, ні! Ні!
Не…
Не намагайся сам її відкрити.
Хай відкриє він.
На.
Я залишу вас наодинці.
ВІТАЮ Я ПАТРИЦІЯ
ВАС РОЗСЕРДИЛИ МОЇ СЛОВА?
Я МЕР ТОМ ЛОФТІС ЛІДЕР
А ЯК ЗВАТИ ВАС?
Я про дещо забув.
Ви можете говорити?
Так.
Як…
Як ви й досі живі?
Мене ошукав диявол, а підданці зрадили.
Але мене живить нечиста сила.
Яка ще сила? Та, що отут?
Вона?
Відкриєте?
Послаб.
Аякже. Я…
Я можу… Я трохи послаблю.
Давайте я це заберу.
Що це?
Я думав, що моє спасіння.
На острові навіть хробаків не було, щоб людям утамувати голод.
Хтось їв трупи,
а хтось жер ґрунт.
Бачачи це, я міркував, як накласти на себе руки.
Вибачте, сумочку забула.
І що…
І що ви побачили?
Просту дрібку їжі.
Гриб.
Я дякував Господу.
Але мені явилося щось інше.
Що це було?
Демон?
Сам острів?
Але я вмирав з голоду, й воно теж.
Для порятунку селища мені було запропоновано договір,
і я його підписав
власною кров'ю, фекаліями й сіменем.
Що ви запропонували взамін?
Якби я відмовився,
вас усіх тут би не було.
Можливо, так було б краще.
Легко судити, коли твій острів процвітає.
Процвітає?
Мій син застряг на цій бісовій скелі.
Думаю, воно до мене промовляло.
Ти пішов за ним?
Ні.
Що воно хотіло?
Воно знає, що налякані люди підуть на відчайдушні вчинки.
Що це означає?
Я хочу побачити речі своїх дітей.
ЛЯЛЬКА-МОТАНКА ДЕРЕВ'ЯНА ФІГУРКА КОРОВИ
Щосекунди в труні
я уявляв їхню загибель.
Сара.
Як сумно.
Допоки є ті, в чиїх жилах тече моя кров,
ви зв'язані договором. Але я останній.
На що ви натякаєте?
Вивезіть мене в море,
у води, яких бояться моряки.
Щойно я опинюся поза його владою,
поза дією чарів,
мабуть, зразу постарію і вмру.
Мій родовід урветься,
і моя смерть звільнить острів від прокляття.
По-перше, ми не знаємо, чи це напевне його вб'є.
Є лише один спосіб з'ясувати.
По-друге, острів так просто його не відпустить.
Це й так дуже небезпечно.
Вийти в море вночі, ще й зі слабаками.
І я зараз не про нього.
Статися може що завгодно.
Те, що ти цього не розумієш, свідчить, як це небезпечно.
Учора…
я відчув присутність.
Кажу тобі.
Я не знаю, що то було й що воно хоче.
Але цьому треба покласти край.
Варто хоча б спробувати.
Я візьму його на катер хіба що в труні.
Вік повезе нас.
Але на пристані будуть люди.
Тож я мушу спитати, чи не воліли б ви залізти назад у труну?
Поки ми не сядемо на катер.
- Поки не сядемо на катер. - Так.
Добре.
Том.
От чорт.
Що він тут забув?
Мабуть, хтось поскаржився на мої крики. Я з ним поговорю.
Що? Стривай. Чекай.
Том.
Я владнаю.
Ну от, Патриція у своєму репертуарі.
Я загубила ключі, а потім знайшла. Рада була бачити…
Доброї ночі.
Ага. І тобі.
- Ага. - Ти…
Їдь додому.
Патриціє.
Ану повернися. Вилазь з мого джипа.
Що ти робиш?
Патриціє.
Іди сюди. Вилазь…
- Богом клянуся… - Боже мій.
Що ти витворяєш, Патриціє?
Ану послухай. Патриціє!
Перестань! Ану перестань!
Іди сюди!
Вирушаймо.
Рибалки знають на гіркому досвіді, що не варто відпливати далеко від острова.
Це ніби наш власний Бермудський трикутник.
Зупинимося за дві хвилини до оцієї лінії.
Там уже мертва зона.
При її перетині спрацює оцей індикатор.
Такі, як я, з того боку буя зазвичай не повертаються.
Я зупиню катер за дві хвилини до позначки.
А звідти ти посадиш його в шлюпку й доправиш до кінцевої точки.
А дві хвилини – це для тебе такий великий ризик?
Довше ти на шлюпці не повеслуєш.
Завеземо його за буй і відправимо в пекло, щоб зняти нарешті прокляття.
Над містом панує диявол,
привласнив його собі.
Привласнив місцевих жителів.
Зло перемогло тут добро.
Подивіться на мою церкву.
Я більше не маю парафії…
У мене є травичка. Якщо хочеш.
Тільки курити будемо надворі.
Твій тато ж іще не скоро прийде?
Ні. Ще не скоро.
Добрий вечір.
Чого він такий?
Не знаю. Я…
Раніше я думав, що він усього боїться.
А тепер думаю, що він просто брехун.
Не хочеш з'ясувати?
Його кімната нагорі?
Келлі… Добре.
Сьогодні ж їдьте з Вайтвуда. Молю вас.
- Яка ще сила? - Їдьте, поки не пізно.
Келлі, я не… Не варто нам туди заходити.
Якщо він тобі бреше, то не має права карати.
Це зветься «моральна перевага».
ШЕРИФ
Ти не посадиш мене в камеру?
Ні.
Бо не витримаю цілу ніч твого рюмсання.
Але мої нерви вже на межі, Патриціє.
Усі ці дивні дзвінки.
Витягання людей з океану.
Я повинен знати, що діється.
Не розумію, про що ти.
А по-моєму, ще й як розумієш.
І знаю, що ти вірна Лофтісу, але люди всіляке говорять,
формують власний комітет дій чи щось таке.
І, знаєш, я їх не виню.
Від мера вже цілу добу ні слуху ні духу.
Люди не розуміють, що він робить.
То поясни мені, що він робить.
Якщо не розумітиму я, це вже становить небезпеку для мене, моєї дружини
і для всіх на острові.
Я не можу. Мені сказали не сіяти паніку.
Господи Ісусе. Через що я можу запанікувати?
Кажи, Патриціє.
Я ж завжди був на твоєму боці.
…приблизно за 1,5 км до острова. Видимість погана.
Що? Що таке?
Острів з нами грається.
Подбай…
Подбай, щоб труну не знесло.
А я перевірю трюм.
Хто там?
Агов.
Я знаю, що це ти.
Прошу тебе.
Не мовчи.
- Я тут задихаюся! - Усе добре. Просто…
Глибоко дихайте.
Слава Богу. Дякувати Богу. Благослови тебе Господи.
Випустиш уже мене?
Я не можу. І мені прикро.
- Ти ж обіцяв. - Знаю.
Я це розумію, але мені жаль.
Іди на хрін.
- Іти на хрін? - Так. Я сказав: «Іди на хрін».
Сам іди!
Мені йти на хрін? Сам туди йди!
Відвали.
Ти ще там?
Він просить його випустити.
Ніколи не збагну, як ти став мером.
Навіщо ти мені це кажеш?
- Він же небагато просить. - Так.
Спершу попросить одне, потім друге. Я не випущу те створіння.
Не можна довіряти людині, яка знає, що на неї чатує смерть.
Ну, це тяжко…
Авжеж це тяжко! Ясно, що тяжко!
Ось.
Мій найліпший друг Марк Дойл і його сестра.
Моя дівчина Джеррі.
Джеррі Дойл?
Так.
Джеррі з музею?
Вона.
Джеррі Дойл з історичного товариства?
- Я ж сказав, що вона. - Вибач.
Мені було всього 16 років.
На острові були важкі часи.
Острів тимчасово закрили.
Комендантські години, щезають люди.
Час якраз для рибальства.
Ми з чотирма друзями вирішили вкрасти катер,
вийти в білі хвилі, влаштувати перевірку на мужність.
Так.
Істота вдарила нас знизу. І сильно.
Вона була величезна.
Вмить розтрощила б катер на тріски.
А потім Рікі каже, що бачив…
що бачив щупальце.
І ми враз знов стали хлопчиками, які кличуть своїх мам,
а я…
я знав, що виберуся.
До того, як катер потоне й нас затягне в пащу монстра.
І я починаю щосили плисти.
А тоді… відчув, як воно схопило мене за ногу.
Я так злякався.
Воно тягне мене до себе, а я вириваюся.
А потім до мене доходить, що Марк волає про допомогу.
І тепер
нас обох затягує під воду, а я…
а я бачу під ним істоту.
Нас обох затягує на дно, і я…
Я його відштовхнув.
Відштовхнув від себе.
Ти не винний, Вік.
Я розказав це тобі, щоб ти хоч раз мене послухав.
Не випускай його!
Я вже випустив.
Він ледве стоїть на ногах.
Горіти тобі в пеклі.
Так.
Замикають лише коли щось приховують.
Це твоя мама?
Така красуня.
Ти ж казав, що вона померла під час пологів.
Так і було.
Я її знав.
Це сумніше, ніж я уявляла.
Я думала, тут буде прикольна таємниця.
Я припускаю, що острів розбещує.
Можливо, так би сталося й зі мною.
І я стала б черговою чорною плямою в нашій історії.
Хтозна.
Я знаю, як це звучить. Я це розумію.
Патриція ненормальна. Хай… так.
Так. Я пас.
Ти мені віриш?
Я не хочу з'ясовувати.
Мені й раніше тут не подобалося, а тепер і поготів.
Я розповіла тобі лише половину всього…
І знаєш що?
З мене досить.
Бач, мені все одно.
Мені нічого не треба. Я не хочу чути решту.
Зроби мені ласку.
Передай мерові моє прохання про звільнення.
Це все.
Передам.
І можеш виходити.
- Добре. - Пасок усе одно поламаний.
Завтра все може вирішитися.
Ага, ну…
Дуже обнадіює.
І удачі вам усім.
Дякую.
Зберімося, хлопці
Порахуймо заробіток
Хто буде останній?
Знаєш цю пісню, Вік?
Сядемо на корабель Що відпливає сьогодні
Хто буде останній?
Ми вже близько.
Підготуй шлюпку.
Цікаво, які будуть мої останні слова.
Чи думатиму я про своїх дітей?
Чи про щось банальне? Про щось дріб'язкове?
Чи згадуватиму я матір?
Або ж промовлю: «Благаю Тебе, Господи,
лиши мене живим»?
Для мене буде за щастя, якщо доживу до 60 років.
Ні, ні, ні…
Пливемо далі.
Шкіпер просить
Узяти правий галс
Але хто ж буде останній?
Східний вітер
Не стримає нас
Хоч риби й мало
І чорна вода
Придумаймо щось інше.
Ах ти ж паскуда! Ану віддай!
- Я хочу жити! - Віддай!
Пусти мене, ведмедище! Пусти, падло!
Ти в мене смоктатимеш!
Прокляття!
Неси гарпун! Бігом!
Я не хочу вмирати! Не хочу!
- У труну його! - Ні! Ні, ні!
- Там і лежи. - Отак!
Дайте мені жити!
Ану лежи!
Я не хочу вмирати!
Дякую т…
Дайте мені жити!
От чорт. Чорт.
Чорт.
От гадство.
Вік!
- Я думав, ти мертвий! - Он як?
- Тоді що ти там робиш? - Шукав сигнальні ракети.
Щоб тебе знайшли? Та пішло воно все.
Ця херня…
Чого ти її зсунув?
Ти добре все зробив.
Дякую.
Я все зробив на славу.
А ти заглядав у труну?
Так.
Там ребра й віденська ковбаска.
Принаймні вже не співає.
Просто супер. Ти скинув мою валізу зі сходів,
- клишоногий придурок. - Вона впала. Вибачайте, впала.
Вона з коліщатками, а ті дряпають підлогу.
У гіршому готелі я ще не бував.
- От і добре. Тоді виїжджайте. - У вас тут смердить, ніби капуста…
- Це… - …нагидила у підгузок.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова