Hallo!
Es tevi knapi dzirdu.
Ko?
Kur?
Es nogulēju veselu dienu?
Ierakstā bija minēta sērga, ko Džerija sasaistīja ar 1702. gadu.
Un no tā
mēs izsecinājām, ka šī dienasgrāmata piederējusi Sārai Vestkotai Vorenai.
Un…
Ņem.
Paldies.
Domājām, ka nolādētais priekšmets varbūt ir apbedīts kopā ar Ričardu Vorenu.
Tāpēc Viks ieteica viņu izrakt.
Un mēs tā arī izdarījām.
Ko jūs izdarījāt?
Mēs izrakām Ričarda Vorena zārku.
Jūs izrakāt dibinātāja līķi?
- Jā, tas ir tur. - Jā, tas ir šeit.
Vai jūs esat prātu izkūkojuši?
Labi, klausies, ko viņa stāsta.
- Ak dievs! Viņš ir tur? - Nē, augšstāvā.
Mēs pārvietojām.
Kāpēc…
Kāpēc jūs viņu pārvietojāt?
Tāpēc, ka viņš vēl ir dzīvs.
Ko?
Bet mēs varam mazliet sazināties, rakstot zīmītes.
Ko?
Ričards Vorens ir tajā istabā.
Viņš gaida tevi.
Kā tu to do…
Kāpēc viņš gaida mani?
Viņš runās vienīgi ar "lordu-protektoru". Pieņemam, ka tas esi tu.
Jā, paskaties. Vai redzi šo?
Jā. Jā.
Ej tur iekšā
un panāc, ka viņš tev pasaka,
kā, ellē, šo dabū vaļā.
- Nē! - Nē, nē, nē! Nē!
Ne…
Nemēģini pats.
Panāc, ka viņš to izdara.
Ņem.
Atstāšu jūs divatā.
SVEIKI ESMU PATRIŠA
VAI ES AR SAVIEM VĀRDIEM JŪS SADUSMOJU?
ES ESMU MĒRS TOMS LOFTISS LĪDERIS
KĀ JŪS SAUC?
Es kaut ko piemirsu.
Jūs varat runāt?
Jā.
Kā…
Kā jūs varat vēl būt dzīvs?
Mani piemānīja sātans un nodeva apakšnieki.
Bet mani uztur ļauns spēks.
Kā tas jāsaprot? Vai tas ir šajā?
Vai tā ir?
Vai jūs varat to atvērt?
Palaidiet vaļīgāk.
Protams, jā. Nu…
Es varētu palaist tās drusku vaļīgāk.
Jā, labi… Jā, noņemsim tās.
Kas tas ir?
Man šķita, ka tas ir mans glābiņš.
Mēs nevarējām atrast pat grauzējus, ar ko remdēt izsalkumu.
Vieni ēda līķus,
citi rija zemi.
Kad to ieraudzīju, es apsvēru, kā atņemt sev dzīvību ar paša rokām.
Piedodiet, aizmirsu somiņu.
Ko…
Ko jūs ieraudzījāt?
Vienkāršu barības kumosu.
Sēni.
Es pateicos Dievam.
Bet pie manis atnāca kas cits.
Kas tas bija?
Dēmons?
Pati sala?
Bet es biju izbadējies, un tas arī bija izbadējies.
Tika piedāvāta derība par manas apmetnes glābšanu,
un es parakstīju to līgumu
ar savām asinīm, fēcēm un sēklu.
Ko jūs apsolījāt pretī?
Ja es atteiktos,
jūs neviens šeit nebūtu.
Varbūt tā būtu bijis labāk.
Viegli nosodīt, jo jūsu sala plaukst.
Plaukst?
Mans dēls ir iesprostots uz sūda elles klints.
Man šķiet, ka tas runāja ar mani.
Vai jūs tam sekojāt?
Nē.
Ko tas gribēja?
Tas zina, ka bailes dzen cilvēku uz izmisīgu rīcību.
Ko tas nozīmē?
Es gribu redzēt savu bērnu lietas.
LUPATU LELLE - KOKA FIGŪRIŅA
Tajā zārkā es katru sekundi
iztēlojos viņu nāvi.
Sāra.
Cik skumji.
Kamēr dzīvos kaut viens mans asinsradinieks,
jūs būsiet saistīti ar šo derību, bet es esmu pēdējais.
Ko jūs gribat teikt?
Ievediet mani jūrā
aiz robežas, ko jūrnieki baidās šķērsot.
Kad būšu izkļuvis no tā varas
un ļaunās burvestības,
domāju, ka es novecošu un nomiršu.
Kad manas dzimtas vairs nebūs,
mana nāve atbrīvos salu no lāsta.
Pirmkārt, mēs nezinām, vai tas viņu nonāvēs.
To var noskaidrot tikai vienā ceļā.
Otrkārt, sala viņu tik viegli nelaidīs vaļā.
Tur tāpat ir pietiekami bīstami.
Naktī jūrā. Nemaz nerunājot par kuģošanu ar vājiem vīriem.
Un es nedomāju viņu.
Tur var notikt jebkas.
Fakts, ka tu to nezini, apliecina, cik tas patiešām ir bīstami.
Vakarnakt…
es jutu kāda klātbūtni.
Tiešām.
Nezinu, kas tas ir, un nezinu, ko tas grib.
Es zinu, ka mums tas jāizbeidz.
Es zinu, ka mums jāmēģina.
Es viņu savā laivā ņemšu vienīgi nolādētajā zārkā.
Viks mūs aizvedīs.
Bet piestātnē būs cilvēki.
Tāpēc gribu ko lūgt. Vai jūs piekristu iegulties atpakaļ zārkā?
Tikai līdz tiksim laivā.
- Tikai līdz tiksim laivā. - Jā.
Jā. Labi.
Tom!
Oi, velns.
Ko viņam te vajag?
Varbūt kāds paziņoja, ka es kliedzu. Ļauj man aprunāties.
Ko? Pagaidi! Pagaidi!
Tom!
Es to nokārtošu.
Nu ko, Patrišai atkal nedienas.
Pazaudēju atslēgas, atradu. Bija prieks tevi satikt…
Arlabunakti!
Labi. Tev tāpat.
- Jā. - Tev…
Tev būtu jābrauc mājās.
Patriša!
Panāc šurp! Laukā no mana džipa!
Ko, ellē, tu dari?
Patriša!
Panāc šurp! Laukā…
- Zvēru pie Dieva… - Ak dievs.
Patriša, ko, ellē, tu dari?
Labāk paklausies. Patriša!
Izbeidz! Izbeidz!
Panāc šurp!
Ejam.
Mācība, ka tālu no salas nedrīkst doties, daudziem zvejniekiem nāca ļoti rūgti.
Tur ir tāds kā mūsu pašu Bermudu trīsstūris.
Tāpēc apstāsimies divas minūtes pirms šīs robežas.
Tur ir nāves zona.
Aiz tās ieslēgsies šis signāls.
Iepeldējuši aiz šīs bojas, tādi cilvēki kā es parasti neatgriežas.
Šā vai tā, es apturēšu kuteri pie divu minūšu atzīmes.
Varēsi pārsēdināt viņu glābšanas laivā un tālāk vest viņu pats.
Vai divas minūtes tev nav par tuvu?
Daudz tālāk tu nespēsi aizairēt.
Aizvedīsim viņu garām bojai un nosūtīsim uz elli, lai tas beidzas.
Sātans ir izpleties pār šo pilsētu,
padarījis to par savu.
Tās iedzīvotāji pieder viņam.
Šeit ļaunums ir guvis virsroku pār labo.
Paskatieties uz manu baznīcu.
Man nav draudzes…
Man ir zāle. Ja gribi.
Mums tikai jāsmēķē laukā.
Tavs tētis taču tik drīz nebūs mājās.
Nē. Diezgan ilgi nebūs.
Labvakar! Labvakar!
Kas ar viņu notiek?
Nezinu. Es…
Agrāk es domāju, ka viņš no visa baidās.
Bet tagad domāju, ka viņš ir melis.
Gribi noskaidrot?
Vai viņa istaba ir augšā?
Kelij… Labi.
Brauciet prom no Vaitvudas šonakt pat. Es jūs lūdzu.
- Kāda vara? - Brauciet, kamēr nav par vēlu.
Kelij, diez vai mums vajadzētu tur iet.
Ja viņš tev tiešām melo, tad nedrīkst tevi sodīt.
To sauc par morālo pārākumu.
ŠERIFS
Tu nevedīsi mani uz iecirkni?
Nē.
Jo es nespēšu to visu nakti klausīties.
Bet es vairs nezinu, ko iesākt, Patriša.
Es saņemu visādus dīvainus izsaukumus.
Jāvelk cilvēki laukā no jūras.
Man jāzina, kas, ellē, notiek.
- Nesaprotu, par ko tu runā. - Domāju, ka lieliski saproti.
Zinu, ka tu esi uzticīga Loftisam, bet ļaudis runā.
Veido kaut kādu rīcības komiteju vai ko tādu,
un es viņus saprotu.
Pēdējās diennakts laikā neviens nav varējis ar viņu sazināties.
Cilvēki nesaprot, ko viņš dara.
Nu tad paskaidro man, ko viņš dara.
Tāpēc ka, ja es nesapratīšu, tas būs bīstami man, manai sievai
un visiem pārējiem uz salas.
Es nevaru. Man piekodināja neradīt paniku.
Ak, Jēzu Kristu! Par ko es varētu krist panikā?
Lūdzu, Patriša.
Tu zini, ka vienmēr esmu tevi aizstāvējis.
…aptuveni jūdzi no salas. Slikta redzamība.
Ko? Kas tas ir?
Sala spēlē spēlītes.
Pārliecinies…
Pārliecinies, ka zārks ir nostiprināts.
Es paskatīšos zem klāja.
Kas tur ir?
Ei!
Zinu, ka tas esat jūs.
Lūdzu.
Sakiet kaut ko.
- Man šķiet, ka es smoku. - Viss ir kārtībā. Tikai…
Tikai elpojiet dziļi.
Paldies Dievam. Lai Dievs jūs svētī.
Vai tagad jūs mani izlaidīsiet?
Klau, es nevaru. Un es lūdzu piedošanu.
- Bet jūs apsolījāt. - Jā, es zinu.
Es to saprotu, bet es… un es izlūdzos piedošanu.
Ej dirst!
- Man jāiet dirst? - Jā, es teicu: "Ej dirst!"
Ej dirst!
Man jāiet dirst? Ej dirst!
Atpisies!
Vai tu tur vēl esi?
Viņš prasās laukā.
Es nemūžam nesapratīšu, kā, ellē, tu dabūji savu amatu.
Kāpēc tu vispār man to jautā?
- Viņš nav prasījis daudz. - Jā.
Vispirms viens, tad otrs. Es neļaušu to taisīt vaļā.
Nē, nevar uzticēties cilvēkam, kurš zina, ka viņu gaida nāve.
Nu, tas ir grūti…
Jā, skaidrs, ka ir! Skaidrs, ka ir, sasodīts!
Skaties.
Mans labākais draugs Marks Doils ar māsu.
Mana meitene Džerija.
Džerija Doila?
Jā.
Muzeja Džerija?
Tā pati.
Džerija Doila no Vēstures biedrības?
- Es teicu, ka tā pati. - Piedod.
Man bija tikai 16 gadu.
Uz salas bija grūti laiki.
Tāpēc sala tika slēgta.
Komandantstundas, pazuduši cilvēki.
Īstais laiks, lai dotos izbraukumā makšķerēt.
Es ar četriem čomiem nolēmu nozagt laivu,
izvest to baltajos viļņos, pārbaudīt mūsu dūšu.
Jā. Jā.
Vispirms bija trieciens no apakšas. Stiprs trieciens.
Tas bija kaut kas liels.
Grasījās dažās sekundēs saplosīt laivu.
Un tad Rikijs iesaucās, ka redzējis…
redzējis taustekli.
Un mēs vienā rāvienā pārvērtāmies par sīkiem puišeļiem, kas brēc pēc mammas,
un es…
un es sapratu, ka man jātiek laukā.
Zini, pirms laiva nogrimst. Pirms tas iesūc mūs mutē.
Tā nu es sāku peldēt prom.
Un tad es sajutu, ka tas sagrābj mani aiz kājas.
Man bija ļoti bail.
Zini, tas mani velk, un es cenšos tikt prom.
Tad es sapratu, ka tas ir Marks, kurš lūdzas palīdzību.
Un tad jau
mūs abus vilka zem ūdens, un es…
un es redzēju zem viņa to radījumu.
Mūs abus vilka dzelmē, un es…
aizspēru viņu prom no sevis.
Aizspēru prom no sevis.
Vik, tu nebiji vainīgs.
Es tev to izstāstīju vienīgi tāpēc, lai tu kaut reizi mani klausītu.
Nelaid viņu laukā!
Es jau izlaidu.
Viņš tik tikko var nostāvēt.
Esi nolādēts!
Jā. Jā.
Jā.
Tās aizslēdz tikai tad, ja iekšā ir noslēpums.
Vai tā ir tava mamma?
Viņa bija tik skaista.
Vai tad tu neteici, ka viņa nomira dzemdībās?
Tā bija.
Es viņu pazinu.
Tas ir skumjāk, nekā es domāju.
Domāju, ka būs jautrs noslēpums.
Jā, tātad man ir teorija, ka sala samaitā.
Un varbūt tas būtu noticis ar mani.
Es būtu kļuvusi par kārtējo briesmīgo mūsu vēstures gadījumu.
Kas to lai zina?
Labi, jā, es saprotu, kā tas skan, es saprotu.
Patriša ir ķerta. Tas nekas.
Jā. Es braucu prom.
Vai tu man tici?
Es pat negribu noskaidrot.
Man te nepatika agrāk un nepatīk arī tagad.
Es tev izstāstīju tikai pusi…
Zini ko?
Nevajag arī.
Saproti? Nevajag arī.
Man neko nevajag. Otru pusi nevajag.
Esi tik laba.
Paziņo manam draugam mēram, ka es uzsaku darbu.
Viss.
- Ko? - Labi.
Un durvis atver pati.
- Labi. - Draņķa rokturis tāpat ir salūzis.
Varbūt rīt viss būs labi.
Jā, nu…
Tas skan daudzsološi.
Un lai jums visiem veicas.
Paldies.
O, aiziet, puiši
Nopelnīsim šodien algu
Kurš paliks pēdējais?
Vai zini to dziesmu, Vik?
Mēs kuģī kāpsim un buru pacelsim
Kurš paliks pēdējais?
Mēs tuvojamies.
Sagatavo glābšanas laivu.
Nez, kādi būs mani pēdējie vārdi.
Vai es domāšu par saviem bērniem?
Par kaut ko triviālu? Par sīku pārestību?
Vai es domāšu par savu māti?
Vai arī teikšu: "Lūdzu, Dievs,
ļauj man dzīvot"?
Ja es nodzīvotu līdz 60 gadiem, es būtu ļoti apmierināts.
Nē, nē, nē, nē, nē…
Brauksim tālāk.
Kapteinis pavēl
Labo halzi
Bet kurš paliks pēdējais?
Austrumu vējš
Mūs neatturēs
Lai gan zivju ir maz
Un ūdens ir melns
Vajadzēs citu plānu.
Tu, maita! Atdod man to!
- Es gribu dzīvot! - Atdod!
Laid vaļā, lielais lāci! Laid vaļā, jākli!
Tu aizrīsies ar manu locekli!
Nolādēts!
Ņem harpūnu! Ātri!
Es negribu mirt! Es negribu mirt!
- Grūd viņu zārkā! - Nē! Nē, nē, nē!
- Paliec tur! - Tā!
Ļaujiet man dzīvot!
Guli rāms!
Es negribu mirt!
Pald…
Ļaujiet man dzīvot!
Velns. Velns.
Velns.
Nolādēts.
Vik!
- Domāju, ka esi pagalam. - Jā?
- Ko tad tu tur lejā dari? - Meklēju signālraķetes.
Jā, lai tevi var atrast? Pie velna visu.
Šie mēsli…
Kāpēc tu to aiztiki?
Tas tev sanāca.
Paldies.
Man sasodīti labi sanāca.
Pag, vai zārkā ieskatījies?
Jā.
Tikai daudz ribu un sardele.
Vismaz viņš vairs nedziedās.
Jā, forši. Tu ar spērienu nolidināji manu čemodānu pa kāpnēm,
- tu, klibais kretīn. - Tas nokrita. Piedodiet, nokrita.
Tam ir rotējošie ritenīši - gatavā sodība.
Sliktākā viesnīca, kurā esmu dzīvojis.
- Labi. Tad brauciet prom. - Tu smirdi kā kāposts,
kurš piedirsis autiņbikses.
Tulkojusi Dace Andžāne