Klausau.
Aš vos tave girdžiu.
Ką?
Kur?
Miegojau visą dieną?
Įraše minima epidemija, kurią Džerė susiejo su 1702 metais.
O tada
mums pavyko nustatyti, kad dienoraštis priklausė Sarai Vestkot Voren.
Ir…
Prašau.
Ačiū.
Pamanėme, kad užkeiktas daiktas gali būti palaidotas su Ričardu Vorenu.
Todėl Vikas pasiūlė jį iškasti.
Žodžiu, taip ir padarėme.
Ką padarėte?
Iškasėme Ričardo Voreno karstą.
Iškasėte miestelio įkūrėjo lavoną?
- Taip, jis ten. - Taip, jis čia.
Iš proto išsikraustėt, blemba?
Gerai, tiesiog paklausyk, ką ji tau sako.
- O Dieve. Jis ten? - Ne. Jis viršuje.
Mes jį perkėlėme.
Kodėl…
Kodėl jį perkėlėte?
Nes jis dar gyvas.
Ką?
Bet mums pavyko šiek tiek susikalbėti rašteliais.
Ką?
Ričardas Vorenas yra tame kambaryje.
Jis laukia tavęs.
Kaip supra…
Kodėl jis turėtų laukti manęs?
Jis bendraus tik su „Lordu Salos Gynėju“. Spėjame, kad tai tu.
Taip, pažiūrėk. Matai?
Taip.
Tu eik ten,
ir tegul jis tau pasako,
kaip, po galais, atidaryti šį daiktą.
- Ne! - Ne!
Nebandyk…
Nebandyk to daryti pats.
Tegul jis atidaro.
Imk.
Aš judviem netrukdysiu.
LABAS AŠ PATRICIJA
SUPYKAI DĖL TO, KĄ PASAKIAU?
AŠ MERAS TOMAS LOFTIS VADAS
KUO TU VARDU?
Pamiršau vieną dalyką.
Tu gali kalbėti?
Taip.
Kaip…
Kaip dar esi gyvas?
Mane apgavo velnias ir išdavė pavaldiniai.
Bet gyvastį man palaiko blogio jėga.
Kaip suprasti? Ar čia tai ir yra?
Taip?
Ar gali jį atidaryti?
Atrišk jas.
Žinoma, gerai. Turiu galvoje…
Galiu truputį atlaisvinti.
Taip, nuimkim jas.
Kas tai?
Maniau, tai mano išgelbėjimas.
Negalėjome rasti net kirmino alkiui numalšinti.
Kai kurie valgė lavonus,
kiti rijo purvą.
Galvojau, kaip atimti sau gyvybę savo rankomis, kai pamačiau šitą.
Atsiprašau, pamiršau rankinę.
Ką…
Ką tu pamatei?
Paprastą maisto kąsnelį.
Grybą.
Padėkojau Dievui.
Bet pas mane atėjo kažkas kitas.
Kas?
Demonas?
Pati sala?
Bet aš badavau, jis irgi badavo.
Man buvo pasiūlytas susitarimas dėl mano gyvenvietės išgelbėjimo,
ir aš pasirašiau paktą
savo krauju, išmatomis ir sėkla.
O ką pasiūlei mainais?
Jei būčiau atsisakęs,
nė vieno iš jūsų čia nebūtų.
Gal taip būtų buvę geriau.
Lengva smerkti, kai tavo sala klesti.
Klesti?
Mano sūnus įstrigęs ant sumautos velnio uolos.
Manau, jis su manimi kalbėjo.
Tu jį nusekei?
Ne.
Ko jis norėjo?
Jis žino, kad įbauginti žmonės padarys bet ką.
Ką tai reiškia?
Noriu pamatyti savo vaikų daiktus.
MEDŽIAGINĖ LĖLĖ – MEDINĖ KARVĖS FIGŪRĖLĖ
Kiekvieną sekundę tame karste
įsivaizduodavau, kaip jie miršta.
Sara.
Kaip liūdna.
Kol yra žmonių, kurių gyslomis teka mano kraujas,
jus saisto susitarimas. Bet aš esu paskutinis.
Ką nori pasakyti?
Išplukdyk mane į jūrą,
už tos vietos, kurios bijo jūreiviai.
Kai ištrūksiu iš jo gniaužtų,
kai nukris kerai,
manau, pasensiu ir mirsiu.
Kai mano giminė išmirs,
mano mirtis išlaisvins salą iš prakeiksmo.
Visų pirma, nežinome, ar tai jį nužudys.
Tėra vienas būdas sužinoti.
Antra, sala jo lengvai nepaleis.
Ten pakankamai pavojinga.
Jūroje, naktį, juolab plaukiant su ištižėliais.
Ir, ne, kalbu ne apie jį.
Ten gali nutikti bet kas.
Tas faktas, kad šito nežinai, man pasako, kaip tai išties pavojinga.
Vakar naktį…
pajutau esybę.
Tikrai.
Nežinau, kas tai, ir nežinau, ko ji nori.
Žinau, kad turime tai užbaigti.
Žinau, kad turime pabandyti.
Jis nelips į mano laivą, nebent gulės sumautame karste.
Vikas mus išplukdys.
Bet prieplaukoje bus žmonių.
Todėl turiu paklausti, ar sutiktum sugrįžti į karstą?
Tik kol sulipsime į laivą.
- Tik kol sulipsime į laivą. - Taip.
Taip. Gerai.
Tomai.
O šūdas.
Ką jis čia veikia?
Turbūt kažkas pranešė, kad klykiau. Leisk man su juo pasikalbėti.
Ką? Palauk.
Tomai.
Aš tuo pasirūpinsiu.
Patricija ir vėl sublizga.
Pamečiau raktus, radau raktus. Buvo malonu pasimatyti…
Gero vakaro.
Gerai. Tau irgi.
- Taip. - Tu…
Turėtum tiesiog važiuoti namo.
Patricija.
Ateik čia. Išlipk iš mano džipo.
Kokį velnią čia išdarinėji?
Patricija.
Ateik čia. Lipk…
- Dievaži… - O Dieve.
Patricija, ką, po velnių, darai?
Verčiau paklausyk. Patricija!
Baik!
Ateik čia!
Eime.
Daug žvejų iš karčios patirties sužino, kad negali per daug nutolti nuo salos.
Čia kaip mūsų nuosavas Bermudų trikampis.
Taigi, sustosime likus dviem minutėms iki šios ribos.
Čia yra akloji zona.
Ją perplaukus užsidegs ši švieselė.
Už šio plūduro tokie žmonės kaip aš paprastai nebegrįžta.
Žodžiu, sustabdysiu laivą likus dviem minutėms.
Gali jį įsodinti į valtelę ir likusį kelią nuplaukti pats.
Ar dviejų minučių tau ne per mažai?
Ilgiau tu nesugebėsi irkluoti to daikto.
Nuplukdyk jį už plūduro ir nusiųsk į peklą, kad galėtume visa tai baigti.
Velnias sklandė virš šio miesto,
pasisavino jį.
Žmonės mieste yra jo.
Čia blogis nugalėjo gėrį.
Pažvelk į mano bažnyčią.
Neturiu parapijos…
Aš turiu žolės. Jei nori.
Tik turėsime rūkyti lauke.
Tavo tėtis greitai negrįš namo, ar ne?
Ne. Kurį laiką dar negrįš.
Labas vakaras.
Kas jam negerai?
Nežinau. Aš…
Anksčiau maniau, kad jis visko bijo.
Bet dabar tiesiog manau, kad jis – melagis.
Nori išsiaiškinti?
Jo kambarys viršuje?
Kele… Gerai.
Išvyk iš Vaitvudo šiąnakt. Meldžiu tavęs.
- Kokia galia? - Išvyk, kol dar ne vėlu.
Kele, aš nemanau, kad turėtume ten eiti.
Jei jis tikrai tau meluoja, negalės tavęs bausti.
Tai vadinama moraliniu pranašumu.
ŠERIFAS
Tu manęs nesuimsi?
Ne.
Nes negaliu šito klausytis visą naktį.
Bet aš nebežinau, ko griebtis, Patricija.
Sulaukiu visokiausių keistų skambučių.
Traukiu žmones iš vandenyno, blemba.
Turiu žinoti, kas, po velnių, vyksta.
Nesuprantu, apie ką tu.
Aš manau, kad puikiai supranti.
Ir žinau, kad esi ištikima Lofčiui, bet žmonės kalba,
buria kažkokią iniciatyvinę grupę ar panašiai,
ir negaliu jų kaltinti.
Niekam nepavyksta susisiekti su tuo vyruku jau 24 valandas.
Jie tiesiog nesupranta, ką jis daro.
Paaiškink man, ką jis daro.
Nes jei nesuprasiu, kils pavojus man, mano žmonai
ir visiems žmonėms šioje saloje.
Negaliu. Man liepė nesukelti panikos.
O Jėzau Marija. Dėl ko aš galėčiau pulti į paniką?
Nagi, Patricija.
Žinai, kad visada buvau tavo pusėje.
…maždaug už pusantro kilometro nuo salos. Prastas matomumas.
Kas? Ką sakė?
Sala žaidžia žaidimus.
Žiūrėk…
Žiūrėk, kad karstas neapsiverstų.
Patikrinsiu apačioje.
Kas čia?
Labas.
Žinau, kad tai tu.
Prašau.
Pasakyk ką nors.
- Jaučiu, kad trūksta oro! - Viskas gerai. Tik…
Tik giliai kvėpuok.
Ačiū Dievui. Telaimina tave Dievas.
Ar dabar mane išleisi?
Klausyk, negaliu. Aš labai atsiprašau.
- Tu pažadėjai. - Taip, žinau.
Aš suprantu, bet aš… ir aš labai atsiprašau.
Užsikrušk.
- Užsikrušti? - Taip. Pasakiau „Užsikrušk“.
Tu užsikrušk!
Man užsikrušti? Tu užsikrušk!
Atsiknisk.
Tu dar čia?
Jis prašo, kad išleisčiau.
Niekad nesuprasiu, kaip, po galais, gavai šitą darbą.
Kodėl išvis man tą sakai?
- Jis daug neprašo. Jis… - Taip.
Prasideda nuo vieno dalyko, paskui seka kitas. Aš to padaro neišleisiu.
Ne, negali pasitikėti žmogumi, kuris žino, kad jo laukia mirtis.
Sunku…
Taip, aišku, kad sunku! Aišku, sunku, blemba!
Žiūrėk.
Mano geriausias draugas Markas Doilas su seserimi.
Mano brangiąja Džere.
Džerė Doil?
Taip.
Džerė iš muziejaus?
Ta pati.
Džerė Doil iš Istorijos draugijos?
- Sakiau, kad ta pati. - Atsiprašau.
Man buvo vos 16-a.
Saloje buvo prasti laikai.
Taigi, sala buvo uždaryta.
Buvo įvesta komendanto valanda, žmonės dingdavo.
Geriausias laikas žvejybinei ekspedicijai.
Aš ir mano keturi bičiuliai, mes nusprendėme nukniaukti laivą,
išplukdyti jį į baltąsias bangas, išmėginti savo narsą.
Taip.
Iš pradžių smogė iš apačios. Stipriai.
Tas padaras buvo didžiulis.
Jis būtų sudraskęs laivą į šipulius per kelias sekundes.
Tada išgirdau Rikį sakant, kad jis matė…
matė čiuptuvą.
Tiek užteko, kad virstume mažais vaikais ir užklyktume, šaukdamiesi motinų,
o aš…
…ir aš… Žinau, kad turiu iš ten ištrūkti.
Supranti, kol laivas nepaskendo. Kol jis mūsų neįsitempė į nasrus.
Taigi, pradedu plaukti.
Ir tada pajutau, kaip jis sugriebė mane už kojos.
Baisiai persigandau.
Jis mane tempia, aš bandau ištrūkti.
O tada supratau, kad ten Markas, jis meldžia jam padėti.
Ir dabar
mes abu skęstame, ir aš…
aš matau tą padarą po juo.
Mes abu grimztame ir aš…
aš jį nuspyriau.
Nuspyriau nuo savęs.
Vikai, tu dėl to nekaltas.
Papasakojau tau tą istoriją tik tam, kad bent kartą manęs paklausytum, blemba.
Neišleisk jo!
Aš jį jau išleidau.
Jis vos pastovi.
Eik tu velniop.
Taip.
Užrakina tik tada, kai saugo paslaptį.
Čia tavo mama?
Ji buvo tokia graži.
Maniau, sakei, ji mirė per gimdymą?
Taip.
Aš ją pažinojau.
Tai liūdniau nei maniau.
Maniau, paslaptis bus smagi.
Taip, taigi, mano teorija – sala gadina.
Gal taip būtų nutikę ir man,
būčiau tapusi dar vienu siaubingu nutikimu mūsų istorijoje.
Kas žino?
Gerai, taip, žinau, kaip tai skamba. Aš suprantu.
Patricija išprotėjusi. Nieko tokio.
Taip. Aš pasitraukiu.
Tiki manimi?
Man tiesiog nerūpi, kad aiškinčiausi.
Man čia nepatiko prieš tai, ir dabar ne ką labiau patinka.
Iš tikrųjų papasakojau tik pusę…
Ir spėk, ką pasakysiu?
Man užtenka.
Supranti. Man užtenka.
Man nieko nereikia. Nereikia kitos pusės.
Padaryk man paslaugą.
Gal pranešk mano draugui merui, kad po savaitės išeinu iš darbo.
Viskas.
Gerai.
Ir bet kada gali išeiti.
- Gerai. - Tas sumautas daiktas vis tiek sugedęs.
Gal rytoj susitvarkys.
Taip, na…
Tai teikia vilčių.
Ir sėkmės jums visiems.
Ačiū.
Nagi, vaikinai
Užsidirbkime šiandien atlygį
Kas bus paskutinis?
Žinai tą dainą, Vikai.
Įlipsime į laivą Ir išplauksime šiandien
Kas bus paskutinis?
Artėjame.
Paruošk valtį.
Įdomu, kokie bus mano paskutiniai žodžiai.
Ar galvosiu apie savo vaikus?
Ištarsiu ką nors lėkšto? Prisiminsiu smulkią nuoskaudą?
Pagalvosiu apie savo motiną?
Ar ištarsiu: „Prašau, Dieve,
leisk man gyventi“?
Žinai, jei sulaukčiau 60-ies, būčiau visiškai patenkintas.
Ne…
Plaukime toliau.
Škiperis paliepia
Plaukti dešiniuoju halsu
Bet kas bus paskutinis?
Rytų vėjas
Mūsų nesulaikys
Nors žuvų nedaug
Ir vanduo juodas
Mums reikia kito plano.
Šunsnuki tu! Atiduok!
- Aš noriu gyventi! - Atiduok!
Paleisk mane, loky tu! Paleisk mane, šikniau!
Sušersiu tau savo pimpalą!
Prakeikimas!
Paimk harpūną! Greičiau!
Aš nenoriu mirti!
- Įversk jį į karstą! - Ne!
- Lik ten. - Štai taip!
Leiskit gyventi!
Leiskit man gyventi!
Gulėk!
Aš nenoriu mirti!
Ačiū…
Leiskit man gyventi!
Šūdas.
Prakeikimas.
Vikai!
- Maniau, kad mirei! - Tikrai?
- Tai ką veiki čia, apačioje? - Aš ieškojau signalinių raketų.
Taip, kad jie tave rastų? Prakeikimas.
Šitas mėšlas…
Kodėl jį pajudinai?
Gerai padirbėjai.
Ačiū.
Žiauriai gerai padirbėjau, blemba.
Pala, patikrinai karstą?
Taip.
Daugybė šonkaulių ir dešrelė.
Bent jau nustojo dainuoti.
Taip, nuostabu. Nuspyrei mano lagaminą nuo laiptų,
- tu, klišas asile. - Jis nukrito. Atsiprašau, jis nukrito.
Jis su besisukančiais ratukais, jie kelia grėsmę.
Čia blogiausia užeiga, kurioje man teko gyventi.
- Gerai. Gali išeiti. - Dvoki lyg kopūstas būtų prišikęs…
- Tai… - …į sauskelnes.
Išvertė Sandra Siaurodinė