Haló?
Já… Já vás… Skoro vás neslyším.
Cože?
Kde?
Prospal jsem celý den?
Ten zápis zmiňuje mor, což Gerrie spojila s rokem 1702.
A na základě toho
jsme byli schopni určit, že deník patřil Sarah Westcott Warrenové.
A…
Tady máš. Pokračuj.
Děkuju.
Napadlo nás, že ta prokletá věc bude pohřbená s Richardem Warrenem.
Tak Wyck navrhl, ať ho vykopeme.
A tak jsme to udělali.
Cože jste udělali?
Vykopali jsme jeho rakev.
Vykopali jste ostatky zakladatele?
- Jo, jsou tamhle. - Jo, tady.
- Zmagořili jste úplně? - Jen si ji poslechni.
- Bože, je tam? - Ne. Nahoře.
My ho přesunuli.
Proč… jste ho přesunuli?
Protože je naživu.
Cože?
Ale dokázali jsme s ním pomocí psaných vzkazů trochu komunikovat.
Cože?
Richard Warren je v tamtom pokoji.
Čeká na tebe.
Jak to my… Proč by čekal na mě?
Chce mluvit s „lordem protektorem ostrova“. To jsi asi ty.
Jo, podívej se na tohle. Vidíš?
Co?
Jo.
Běž tam a vytáhni z něho, jak se sakra tahle věc dá otevřít.
- Ne! - Ne! Ne!
Nesnaž se to otevřít.
Ať to udělá on sám.
Na.
Nechám vás dva o samotě.
AHOJ JSEM PATRICIA
NAŠVALO VÁS NĚCO, CO JSEM ŘEKLA?
JSEM STAROSTA TOM LOFTIS VŮDCE
JAK SE JMENUJETE?
A něco jsem zapomněl.
Vy můžete mluvit?
Tak jest.
Jak…
Jak to, že ještě žijete?
Obelstil mne ďábel a zradila mě lůza.
Ale síly zla mne uchovaly naživu.
Jak to myslíte? Tohle jsou síly zla?
Ano?
Můžete to otevřít?
Povolte mi to.
Jasně, jo. Teda… No, můžu je trošku povolit.
Jo, tak já vám to sundám.
Co je to?
Považoval jsem to za svou spásu.
Nebyli jsme už schopní najít na ukojení hladu ani hlodavce.
Někteří pojídali mrtvoly.
Jiní se cpali hlínou.
Přemítal jsem, jak vlastníma ruka ukončit svůj život, Když jsem to spatřil.
Mám tu kabelku.
Co…
Co jste to viděl?
Malé, prostinké sousto jídla.
Houbičku.
Děkoval jsem Bohu.
Ale přišlo ke mně i cosi jiného.
Co to bylo?
Démon?
Ostrov sám?
Hladověl jsem a ono to hladovělo také.
Naši vísku měla zachránit úmluva.
Tak jsem ten pakt podepsal
vlastní krví, výkaly a semenem.
Co jste nabídl na oplátku?
Kdybych odmítl, nikdo z vás by tu nebyl.
Možná by to tak bylo lepší.
Ten soud se vynáší snadno, když ostrov kolem vás jen vzkvétá.
Vzkvétá?
Můj syn je odsouzený k tomu, aby na tomhle pekelném šutru hnil navěky.
Myslím, že to ke mně promluvilo.
- Následoval jste to? - Ne.
Co to chtělo?
Ví to, že vyděšení lidé se uchylují k zoufalým činům.
Co to znamená?
Chci vidět věci svých dětí.
HADROVÁ PANENKA, DŘEVĚNÁ POSTAVIČKA
Každou vteřinu jsem si v té rakvi představoval, jak zemřely.
Sarah.
Tak smutné.
Dokud žijí mužští potomci mé krve, jste úmluvou vázáni. Ale já jsem poslední.
Co to říkáte?
Vezměte mě na moře.
Za hranici, za kterou se námořníci obávají plout.
Jakmile budu mimo dosah
kletby uvalené na mou hlavu,
věřím, že zestárnu a zemřu.
Zmizí-li má pokrevní linie,
má smrt kletbu nad ostrovem zruší.
- Zaprvé, nevíme, jestli ho to zabije. - Jinak se to zjistit nedá.
Zadruhé, ostrov ho nenechá umřít jen tak. Je to tam nebezpečné samo o sobě.
Na moři, v noci, plavit se se slabochy.
A ne, nemluvím o něm.
Může se tam stát cokoli.
Že si toho nejsi vědom, jen dokazuje, jak nebezpečné to skutečně je.
Včera v noci…
mě něco navštívilo.
Opravdu.
Nevím, co to je, a nevím ani, co to chce.
Musíme se toho zbavit.
Musíme se o to pokusit.
Na loď ho vezmu jedině v té zatracené rakvi.
Wyck nás tam vezme.
Ale v přístavu budou lidé.
Tak se vás musím zeptat, byl byste ochotný si zas vlézt do té rakve?
Jen abychom se dostali na loď.
- Abychom se dostali na loď. - Jo.
Tak dobře.
Tome.
Krucinál.
Co tu dělá on?
Někdo mohl nahlásit, jak jsem ječela. Promluvím si s ním.
Co? Počkej. Vydrž.
Tome?
Zvládnu to.
No jo, Patricie zase zaúřadovala.
Klíče se ztratily, pak našly. Bezva, že ses stavil…
- Dobrou noc. - Fajn. Nápodobně.
- Jo. - Ty…
Měl by ses vrátit domů.
Patricie!
Pojď sem. Vylez z toho džípu.
Co vyvádíš?
Patricie!
Pojď sem. Vylez…
- Přísahám bohu… - Panebože.
Patricie, co to děláš?
Poslouchej mě, Patricie!
Přestaň!
Vylez ven!
Jdeme.
Dost rybářů si na vlastní kůži vyzkoušelo, že vzdalovat se od ostrova se nevyplácí.
Je to tady jako náš vlastní bermudský trojúhelník.
Takže zastavíme na dvě minuty od této linie.
Zóna smrti. Když do ní vpluješ, tohle začne svítit.
Zpoza téhle bóje se lidé jako já moc často nevracejí.
Každopádně loď zaparkuju na té dvouminutové značce.
Můžeš ho naložit do člunu a zavézt ho zbývající kus cesty sám.
Je ta dvouminutová značka na tebe moc blízko?
Na té věci se stejně o moc dál doveslovat nedá.
Prostě ho jen dostaňme za bójku a pošleme do pekel, ať to všechno skončí.
Ďábel se vznášel nad tímto městem,
učinil jej svým.
I lidé v něm jsou jeho.
Zlo zde zvítězilo nad dobrem.
Pohlédněte na můj kostel.
Nemám farnost…
Mám trávu, kdybys chtěla.
Jen musíme hulit venku.
- Táta se ti domů brzo nevrátí, ne? - Ne, ještě nějakou dobu ne.
- Dobrý večer. - Co má za problém?
Nevím. Já…
Dřív jsem si myslel, že má ze všeho nahnáno.
Teď si myslím, že je to prostě lhář.
Chceš si to ověřit?
Jeho pokoj je nahoře?
Kelly… Tak jo.
Opusťte Whitewood dnes v noci. Snažně vás prosím.
- Jaké síly? - Odejděte, nežli bude příliš pozdě.
Kelly, nevím. Jít sem není dobrý nápad.
Jestli ti fakt lže, tak tě nemůže potrestat.
Říká se tomu morální převaha.
Nezatkneš mě?
Ne.
Tohle bych poslouchat celou noc nemohl.
Ale jsem s rozumem v koncích, Patricie.
Jezdím k hodně divným věcem. Tahám lidi z oceánu, zatraceně.
Musím vědět, co se to tu sakra děje.
Nevím, na co narážíš.
Na co narážím, to víš naprosto přesně.
A vím, že držíš s Loftisem, ale lidi si o tom povídají.
Ustavují nějakou akční komisi nebo něco podobného.
A já se jim nedivím.
Nikdo se tomu chlapovi nemohl 24 hodin dovolat.
Oni jen nechápou, co dělá.
Tak mi pomoz pochopit, co dělá.
Co?
Protože když to nevím, je to nebezpečné pro mě, pro moji ženu
a pro všechny tady na ostrově.
Nemůžu. Řekli mi, ať nevyvolávám paniku.
Kristepane. Kvůli čemu bych já mohl panikařit?
No tak, Patricie.
Vždyť jsem vždycky držel s tebou.
…přibližně míli od ostrova. Malá viditelnost.
Co? Co se děje?
Ostrov si hraje ty svoje hry.
Přesvědč se…
Přesvědč se, že je ta rakev zajištěná.
Jdu zkouknout podpalubí.
Kdo přichází?
Haló?
Vím, že jsi to ty.
Prosím, pověz něco.
- Skoro se dusím! - Všechno je v pořádku. Jen…
Jen dýchejte zhluboka.
Díky Bohu. Bůh ti žehnej.
Pustíte mě už ven?
Hele, nemůžu. A je mi to líto.
- Slíbili jste mi to. - Ano, já vím.
Uvědomuju si to, ale já… A je mi to líto.
Naser si.
- Mám si nasrat? - Ano, „naser si“.
To ty si naser!
Já? Naser si ty!
Vyser se na to.
Jsi tam ještě?
On chce, ať ho pustíme ven.
Nikdy nepochopím, jak si tě sakra mohli zvolit.
Proč s tím za mnou jdeš?
- Nechtěl nic moc. On… - Jo.
Řekne si o jednu věc, pak o druhou. Já ho sem nevypustím.
Nemůžeš věřit chlapovi, co ví, že jde na smrt.
No, to je těžké…
Jo, no jasně, že to je těžký! Kurva těžký!
Na.
Můj nejlepší kamarád Mark Doyle a jeho sestra.
Moje děvče, Gerrie.
Gerrie Doylová?
Přesně.
Muzejní Gerrie?
O té mluvím.
Gerrie Doylová z místního muzea?
- Už jsem to řekl. - Promiň.
Bylo mi jen šestnáct.
Na ostrově to tehdy bylo zlý.
Ostrov byl v izolaci.
Zákazy vycházení, ztráceli se lidi.
Perfektní doba na rybářskou výpravu.
Se čtyřma kámošema jsme ukradli loď a jeli do vln testovat, jestli máme koule.
Jo.
Nejdřív to do nás udeřilo zespodu. A pořádně.
Bylo to velký.
Loď by to roztrhalo za pár vteřin.
A pak Ricky říká, že viděl…
že viděl chapadlo.
Mrknutím oka jsou z nás malí kluci, co bulí strachy a volají mámu.
Já…
a já vím, že se odtamtud dostanu.
Než se potopíme. Než nás to vtáhne do chřtánu.
A tak začnu plavat pryč.
A v tu chvíli cítím, jak mě to chytlo za nohu.
Byl jsem tak vyděšený.
Přitahuje si mě to. Snažím se plavat pryč.
A pak si všimnu, že to je Mark a žadoní o pomoc.
A teď
nás to táhne dolů oba. A já…
A já uvidím tu věc pod ním.
Oba nás to táhne dolů a já… a já…
Já ho skopnul.
Skopnul jsem ho.
Nebyla to tvoje chyba.
Říkám ti to jen proto, abys mě aspoň jednou poslechnul.
Nepouštěj ho ven!
Já ho už pustil.
Vždyť se sotva drží na nohách.
Do prdele s tebou.
Jo.
Zamykají se jen kvůli tajemství.
To je tvoje máma?
Byla překrásná.
Říkal jsi ale, že umřela během porodu.
Umřela.
Znal jsem ji.
Je to smutnější, než jsem čekala. Čekala jsem něco zábavnýho.
Ano. Vysvětluju si to tak, že ostrov všechno ničí.
A to by se asi stalo i mně.
Stala bych se jen další příšernou epizodkou naší historie.
Kdoví?
Hele, vím, jak to zní. Já to chápu.
Patricie je šílená. To je v pohodě.
Jo. Končím.
Ty mi věříš?
Nezajímá mě to.
Nelíbilo se mi tu a to se nezměnilo.
No, řekla jsem ti jen polovinu to…
A víš co?
To mi stačí.
Vidíš. To mi úplně stačí.
Nic nechci. Ani tu druhou půlku. Prokaž mi laskavost.
Dej prosím mému příteli starostovi moji týdenní výpověď. A hotovo.
- Co? - Tak jo.
A s klidem si vystup.
- Tak jo. - Stejně je to pokažené.
- Zítra to už třeba bude v pohodě. - Jo, no…
To zní slibně.
A hodně štěstí vám všem.
Děkuju.
No tak, hoši,
odměnu si vydobyjme dnes.
Kdo poslední zbude?
Tuto znáš, Wycku?
Naloďme se a vyplujme dnes.
Kdo poslední zbude?
Už jsme blízko.
Připrav loďku.
Přemítám nad svými posledními slovy.
Budu myslet na své děti?
Na něco triviálního? Nějakou drobnou křivdu?
Budu myslet na matku?
Nebo zvolám „prosím, Bože,
nechej mě žít“.
Kdybych se 60 dožil já, tak budu šťastný jako blecha.
Ne, to ne.
Pokračujme dál.
Kapitán dí:
na pravobok teď!
Ale kdo poslední zbude?
Vítr z východu nás nezdolá,
ač málo je ryb
a voda temná…
Potřebujeme nový plán.
Ty parchante! Dej to sem!
- Chci žít! - Dej!
Pusť mě, ty medvěde! Nech mě, ty sráči!
Vocas ti nacpu do chřtánu!
Kurva!
Běž pro harpunu! Hned!
Zemřít nechci! Zemřít nechci!
- Šoupni ho do rakve! - Ne! Ne!
- Zůstaň tam. - Dovnitř!
Nechte mě žít!
Lež!
Zemřít nechci!
Díky…
Nechte mě žít!
Kurva.
Do háje.
Zatraceně.
Wycku!
- Já myslel, že je po tobě! - Jo?
- Co děláš tam dole? - Já… Hledal jsem světlice.
Jo, aby tě mohli najít? Do prdele práce.
Ten krám… Hýbals s ním? Proč?
Vedl sis dobře.
Děkuju.
Zatraceně dobře.
Počkej, podíval ses do rakve?
Jo.
Jen pár žebírek a vídeňský párek.
Aspoň už nezpívá.
Jo, paráda. Tak tys můj kufr skopnul ze schodů.
- Šmatlavý demente. - Spadl sám. Prostě si spadl.
Na spodku máš kolečka, totální peklo.
Horší hotýlek jsem nezažil.
- Bezva. Můžeš se spakovat. - Smrdíš jako zelí, co si usralo…
- To je… - …do dětské plíny.
Překlad titulků: Kateřina Jabůrková