ВІДОУС-БЕЙ
ВІТАННЯ ВІД МЕРА
НАША ІСТОРІЯ
Такі красиві, Том.
Боже.
- О ні. - Що?
Мій вірш викинули.
О, ні.
Нечувано.
Я ж тричі обговорила з нею макет.
Таке буває. Тому не дуже її свари.
Мабуть, твоя правда.
А почитай ще разочок.
«Найкраще збережений секрет Нової Англії».
Ненадовго.
«Не шукайте тут "Старбакс"».
Переходь зразу до уривка про Мартас-Віньярд.
«Відоус-Бей – це новий Мартас-Віньярд».
Це й усе.
- Знаю. - Навіть не «уривок».
Читай далі.
ОМАРИ
Отакий…
отакий…
отакий має бути смак Відоус-Бей.
Серйозно.
Я не зразу розібрався, як нею користуватися.
Це було того варте.
Просто каву ніхто не замовляє.
Я багато в неї вклав, Том.
- Я не… - Знаю. Розумію.
І ти відіб'єш свої гроші, з лишком.
У суботу приїдуть туристи, а далі вже піде чутка.
Чимало можливостей так до тебе й…
Іди, Вік.
Що тут таке, Бешір?
Гей. Гей!
Це ж мій заробіток, вилупок ти такий!
Я не вилупок!
Ми щойно відкрилися, в нас повна бронь.
Усе, Вік.
Ходімо вип'ємо кави.
Ні, не можна пускати сюди людей.
Не в готель.
Він зурочений!
Вік! Вік! Перестань!
- Я перший прийшов! - Боже.
- Ні. Ні! - Вік.
Обережно!
Ти цілий?
Вік, відвеземо тебе відіспатися.
Ні! Ні, ні.
У готелі привиди.
А ваш мер…
ваш мер – дурень.
- Пусти його, Лофтіс. - Так, пусти.
- Він сумирний. - …через нього нас повбивають.
Йому на нас плювати. Він егоїст.
Він егоїстичний дурень!
Ні.
Добре.
А знаєте що, люди?
Думаю, треба дати йому охолонути.
Як він сам опускає вікно?
- Він не в кайданках. - Він сам туди
- не ступить. - Авжеж, ступлю.
Ні, не вірте йому.
Він робить це заради грошей!
Я роблю це не заради грошей!
- Я дбаю про всіх нас. - Він не один з нас.
Він боягуз!
Та пішов ти, тупий селюк!
- Я селюк. От бачите? - Я… Я не…
- Я аж ніяк не… - Ви всі його чули!
Ви чули його слова!
- Я… - Ви його чули!
Я не селюк!
Куди ми їдемо? Я не хочу їхати!
Йому треба відіспатися.
Дякую вам усім.
- Дикість. - Ну й цирк.
Джинні, я по замовлення.
Чув, у тебе був важкий день.
Чули?
Знаєте, як непросто мені далася та стаття?
Знаю, знаю.
І ні крихти вдячності.
А той кретин…
Життя добряче потріпало Віка.
То він просто робить, що заманеться,
і всі його люблять?
Місцеві бояться змін.
А коли Господь збирає отару,
Він кличе пастуха.
То ви тепер халтурите.
- Отакої. - Мабуть, що так. Але це Якова 4:6.
Бла-бла, Біблія, Біблія, сам знаєш.
Атож.
Зайдеш випити?
- Я везу Еванові вечерю. - Тоді іншим разом.
Іншим разом.
О, гей…
Замикайте краще на ніч двері.
- Що-що? - Дзвін.
Будьмо чесні, то, мабуть, був Еван, і я з ним поговорю.
Ми ж знаємо, що добра з цього не буде.
- Дзвін… Церковний дзвін? - Так.
Він розбудив і Розмарі з Патрицією.
Це неможливо, Том.
Ви не знаєте мого сина.
Ви як?
Нормально.
Їдь додому, до сина.
Складала Кеті?
Ні, я.
Дякую.
«Тупий селюк».
Я не хотів.
Чесно, не хотів.
Розумію, ви…
ви всі віддані Вікові,
але це не виправдовує його вчинку.
Для міста почався новий виток, і в готелі нема привидів.
Там сталося багато лихого.
Це правда.
Але він не проклятий.
Я б не наразив нікого на небезпеку.
То сам там переночуй.
А за номер заплатиш ти, Ел?
- Ми скинемось. - Так.
Супер. Не дочекаюся.
Сьогодні.
На мене вдома чекає син.
Зручна відмазка.
Добре, я піду на це.
Якщо це вас заспокоїть, я переночую там сьогодні.
Тільки в капітанському люксі.
У чому?
У нього поїхав дах.
Він пошматував сім'ю сокирою.
І ми назвали на його честь цілий номер.
- Ще щось? - «Противна Гортензія Фіцджеральд».
Це та, що випала з вікна?
Потвора втекла з весілля.
Гайнула у вікно й розбилася на смерть.
Якщо тричі сказати «потворна Гортензія», то побачиш її противне віддзеркалення.
Я проситиму, щоб ми почали досліджувати ці байки.
Аж мізогінією запахло. І це не легенький аромат.
- Ти не записуєш. - Ой, вибач.
- Трагедія в новорічну ніч 1962 року. - Так.
Голова Джона Рейнольдса в ліфті.
Клоун-убивця 1951 року.
О, так. Він убивав клоунів?
То був убивця в костюмі клоуна.
Ой, вибачайте.
Хай полазить по підпіллю.
Так.
Дякую, Розмарі.
Тільки аж до кінця й назад. А не пів шляху, бздун.
Без проблем. Іще щось?
Він не протягне там цілу ніч.
То хай Курт його замкне.
Добре, я лишуся там.
Але після цього всі ці балачки припиняться.
Ви їх облишите.
І дасте туристам спокійно там жити.
Домовилися?
Мабуть. Так. Домовилися.
Добре. Дякую.
Не роби цього.
ВХІД ЗАБОРОНЕНО
Чудово. Боб робить аут наприкінці сьомого інінґу.
Бостон прагне утримати різницю в рахунку у два очка.
Я сьогодні мушу заночувати в готелі,
щоб упевнитися, що він готовий до заселення туристами.
А справді будуть туристи?
Так. Тому…
ти сьогодні ночуєш у Рут.
Ні.
Ні хера.
Ні. Ти що? Вона ж така стара. Прошу тебе.
Благаю. Я не хочу туди.
Вибачай.
А втім, добре.
Чекай. Що ти замислив?
- Що? Я піду збиратися. - Ні,
це тобі не привід вислизати…
- Не їж мій сандвіч! - …з усіх бу…
Я дзвонитиму цілу ніч і перевірятиму, чи ти там!
Цей готель мене лякає.
Що ж, удачі тобі!
Я познімав найпровокативніші, як ти й просив.
А ця не провокативна?
А це що?
Сказали, щоб ти знімав.
Бо тільки так знатимуть напевне.
Добре.
Дай ключі від капітанського люкса.
У вітальні є мінібар.
Напишеш прізвище і що ти пив.
- Зроблю. - Тут камера спостереження,
і я узнаю, якщо ти щось не впишеш.
Не дуже гостинно.
Марі швиденько привела її до ладу.
Кондиціонера немає, але вона поставила на стіл вентилятор.
Є два стільці, на твій вибір.
Місцеві дрібнички, постільна білизна й мило у ванній кімнаті.
А багаж у номер не занесеш?
Чорт.
Буду потрібен – я у себе вдома.
Чекай, ти не залишишся?
А якщо гостю щось знадобиться?
Хай дзвонить мені додому.
Добраніч.
НАСТАВНИКОВІ ЦЕРКВИ,
МОЛЮСЯ, ЩОБ НА ВАС НЕ ВПАВ ЦЕЙ ТЯГАР.
АЛЕ ЯКЩО ЗАДЗВОНИТЬ ДЗВІН, ВИ ПОВИННІ ЗРОБИТИ ОСЬ ЩО.
Ісусе.
Ну,
я не розумію, чому не можна поїхати наприкінці липня.
Дякую.
Ну, поїдемо напередодні Дня праці.
Лофтіс забагато просить.
Я розумію.
Поспи.
Люблю тебе.
Кудись переїжджаєте?
Якнайскоріше.
Мудро.
Вітаю у Відоус-Бей.
Тут є на що подивитися.
Ходімо, я покажу вам.
Що?
ТАТКО ВДОМА!
ДАРМА ВОНА ЦЕ СКАЗАЛА
ЗУБИ
ТІКАЙ
ЩЕ НІ
ТІКАЙ
Запиши випивку.
Потворна Гортензія.
КАПІТАНСЬКИЙ ЛЮКС
ПРОТИВНА ГОРТЕНЗІЯ ФІЦДЖЕРАЛЬД
ТРИЧІ СКАЗАТИ «ПОТВОРНА ГОРТЕНЗІЯ»
Раз, два, три, чотири, п'ять.
Та відчиняйся ж!
ШАФА МЕРЦЯ
Нізащо.
Алло.
Алло. Рут, це я, Том.
Дзвоню спитати, як там Еван.
Привіт, Том.
Зараз покличу його.
Чудово. Дякую.
Еване.
Тато дзвонить, Еване.
Еване, дзвонить тато.
КАПІТАНСЬКИЙ ЛЮКС
Ой. Я лишила пиріг у духовці.
Боже мій. Хоч не згорів.
Добре.
Вісім, сім, шість, п'ять,
чотири, три, два, один.
З Новим роком!
Агов.
Є хто?
Агов.
Я пере… Хто ви?
Як ви… Як ви тут опинилися?
А як тут опинилися ви?
Власник готелю не казав, що тут буде ще хтось.
Він представляє гостей одне одному?
Ой, боже.
Я Вільям.
А я Том.
Ви як, нормально? По-моєму, вам не завадить випити.
- Унизу є мінібар. - Ні, дякую.
Тобто дякую, але…
На добраніч.
Ходімо.
Гадство!
Ви в порядку, сусіде?
Камера для чого?
А знаєте, не моє це.
Я вже бував у Відоус-Бей.
І як же було приємно хоч раз замовити капучино.
Так.
Дя… Дякую.
Боже.
Приємно це від когось почути.
А чого ви приїхали цього разу?
Я працюю у фірмі з інженерного проєктування.
- Місто найняло нас перевірити причал. - Ясно.
Так. Для розширення.
Схоже, ви очікуєте збільшення кількості поромів?
Є така надія.
Це велика відповідальність.
Ваші виборці, певно, в захваті.
Ні?
Вони все ускладнюють.
Ну, за щось же вас люблять.
Навіть мером обрали.
Я не мав конкурентів.
Це ганебно, Том.
Випробую удачу.
ОБЕРІТЬ КАРТКУ
- О! Ні. Ні. - Добре. Мій хід.
«Татків бос, молодший за нього, на нього накричав».
- Що? - Що?
Тепер мій хід на три клітинки назад.
- Твоя черга. Давай. - Добре.
«Киньте кубик, щоб побачити, чи сусід удома».
Ану, сусіде.
Так!
Сусід-рятівник.
Раз. Два. Три. Чотири.
От дякую.
Мій хід.
«У татка був поганий день.
- Зробіть шість кроків назад». - Ох. Я в підвалі.
Мене обігрують.
Так, він був звідси.
А мати була з материка.
Вони познайомилися на екскурсії на шхуні.
Але вона не змогла з ним жити.
Тому я виріс у Массачусетсі.
А влітку бував тут.
Я боявся тих літ.
- Он як? - Так.
Такий він був лихий?
Він був…
не найгіршою людиною на світі.
Просто треба було ходити навшпиньки, розумієш?
Розумію.
Коли я виріс, ми майже не розмовляли.
Я повернувся, коли він захворів.
Зустрів тут дружину.
А далі ти знаєш.
Йому пощастило, що ти повернувся.
Так.
Він часто приходив додому напідпитку
й розповідав…
різні жахіття про острів.
А я був…
Я ще був малий, щоб таке чути.
Йому не слід було заводити дитину.
У мої шість років він назвав мене слабкодухим.
Я завжди казав, що острів проклятий алкоголізмом.
Будь обережний.
Якщо дозволиш, вони потягнуть тебе за собою.
Бісові нікчемні тупаки, примітивні селюки.
Хай усі гниють у пеклі, а ти дивитимешся, як вони всі горять.
Здається, я забагато випив.
Послухай. Я впевнений у двох речах.
Перша: ти чудовий мер.
Ні, ні.
Кажу тобі.
А друга:
привидів не існує.
Не існує… як її там?
«Гаррієт Фіцджеральд».
- Гортензії. - Нехай.
У твоєму вікні не з'явиться ніяка Гортензія.
Чи капітан-убивця,
чи новорічна вечірка,
чи «клоун-убивця»…
Може, колись вони й існували, але більше їх не існує.
Тому…
Що ж. У ліжко.
Скажу так:
обійди всі місця зі списку й покажи їм усім.
Вип'ємо за це.
Так.
Це, мабуть, найкраще.
Ну все. Я спати.
Приємної ночі.
- Добраніч. - Добраніч.
Не вдарився.
Я в підпіллі.
Агов.
Вільям?
Агов, сусіде.
Чому ти не відповідав?
Допомогти тобі там?
Що? Ні! Ні.
Ні, не… не заходь.
Не… Я виходжу!
Не заходь! Не за…
О ні!
Я сам замкнув двері.
Хоч хто це був, він мав би ключі, Том.
Що…
Він…
Ти щось бачив? Ти…
Ти нікого не бачив у підпіллі?
По мені видно,
що я наткнувся на когось у підпіллі?
Секундочку.
Я не розумію. Слухайте, може, я…
ходив уві сні?
Розумію. Ой бо…
Він назвався Вільямом.
Віллі.
Клоун.
От хто тобі явився.
Ти щось бачив.
Ти щось бачив і все одно пустиш сюди туристів.
- Не починай, Вік. - Ні.
- Не підвищуй на мене голос. - Я вклав сюди
- кожен свій цент! - Це не готель, а пастка!
Не пастка!
Він цілком нормальний.
Тоді посидь у капітанському люксі.
Курте…
зайди в номер і покажи, що там нічого боятися.
Ось. Бачите?
Зайди.
- Що? - Зайди й зачини двері.
А ми полічимо до десяти.
Раз, два, три, чотири, п'ять,
шість, сім, вісім, дев'ять, десять.
Що за чорт? Ви ж сказали, десять секунд.
Десять і було.
А скільки ти, по-твоєму, там був?
- Десять секунд. - Тоді побудь 30.
Можна хоч узяти їсти?
Навіщо тобі там їжа на 30 секунд?
Лофтіс, ти ж знаєш, що з островом щось не так.
Ти побачив це на власні очі.
Визнай, синку.
Ти ж тут зі мною.
Бачиш те саме, що і я.
Можеш тепер усе скасувати.
Не можу.
Ми можемо.
Буде неправильно когось сюди пускати.
Острів прокинувся.
Це небезпечно.
Пора.
Усе?
А це що таке?
Чорна цвіль?
Цвіль.
У тебе, мабуть, були від неї галюцинації.
Ні.
Думаєш, цвіль подіяла б так швидко? Ні.
Я приберу її за три дні, Том.
І все одно на всяк випадок опломбую номер.
Лофтіс.
Як було?
Добре.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова