УИДОУС БЕЙ
ПРИВЕТ ОТ КМЕТА
НАШАТА ИСТОРИЯ
Разкошни са, Том.
Боже.
- О, не. - Какво?
- Стихотворението ми го няма. - О, не.
Не мога да повярвам. Три пъти обсъдих с нея оформлението.
Случват се такива неща, недей да й се сърдиш много.
Сигурно си прав.
Прочети ми пак.
"Скритият бисер на Нова Англия".
Не задълго.
"Не търсете "Старбъкс" тук."
Мини на частта за Мартас Винярд.
"Уидоус Бей върви по стъпките на Мартас Винярд."
- Само това е. - Знам, чети нататък.
ОМАРИ
Ето такъв…
Такъв трябва да е вкусът на Уидоус Бей.
- Сериозно. - Доста ми отне да му хвана цаката.
Струвало си е.
Обаче никой не си го поръчва.
- Много пари вложих, Том. - Знам.
Ще си върнеш инвестицията, че и отгоре.
Още този уикенд ще дойдат туристи и после ще се разчуе.
Задават се много възможности…
Уик, недей.
Бешир, какво става?
- С това си вадя хляба, ненормалнико. - Не съм ненормалник!
- Тъкмо оправихме, всичко е резервирано. - Стига, Уик, ела да пием кафе.
Никой не бива да отсяда тук.
Хотелът не е читав!
- Уик, стига! - Не си познал!
- Уик. - Не!
Леко!
Добре ли си?
Идвай да си отспиш, Уик.
Не, не!
В хотела има зли сили!
А кметът ви е глупак.
Остави го, Лофтис.
- Безобиден е. - Всички ни ще избие.
Не му дреме за нас, само за себе си мисли.
Егоист и глупак!
- Не. - Добре.
Хора, вижте какво, нека го оставим да се поуспокои.
Как свали стъклото?
- Не е с белезници. - Не би стъпил там.
- Глупости. - Не му вярвайте.
- Прави всичко за пари! - Нищо подобно.
- Мисля за общото благо. - Чужд елемент е. И шубе!
Млъквай, тъп селяндур!
Селяндур съм значи.
- Не исках да… - Чухте какво каза!
Чухте го!
- Аз… - Чухте го!
Не съм селяндур!
- Къде ме водиш? Не искам! - Просто трябва да си отспи.
Благодаря на всички.
- Безумие. - Цирк.
Джини, за вкъщи.
Чух за изцепките днес.
Вярно ли чу?
- Знаеш ли какъв зор беше за тая статия? - Знам.
Никаква благодарност. А онзи проклетник…
Животът на Уик не е бил никак лек.
И затова си прави каквото иска, без да му връзват кусури ли?
Хората се страхуват от промяната.
А и когато Бог сбира стадо,
определя пастир.
Себе си ли имаш предвид?
- Има си хас. - В Библията го пише.
Всичко опира до нея, знаеш как е.
- Вярно. - Ще дойдеш ли да пийнем?
- Вземам храна за Еван. - Друг път тогава.
Дръж заключено нощем.
- Моля? - Камбаната. Сигурно е бил Еван,
но и да говоря с него, все тая.
- Църковната камбана ли? - Да.
Роузмари и Патриша също са я чули.
- Това е невъзможно. - Не и за сина ми.
Какво има?
Нищо.
Прибирай се.
- Кати ли опакова храната? - Не, аз.
Благодаря.
"Тъп селяндур."
Не исках да го обидя, сериозно.
И знам, че сте на страната на Уик, но това не значи, че е прав.
Отгръщаме нова страница, а и на хотела му няма нищо.
- Много лошотии са ставали там. - Вярно, но не е свърталище на зли сили.
- Не бих застрашил когото и да е. - Преспи там тогава.
- Ти ли ще ми платиш престоя, Ал? - Всички ще се включим.
Супер, нямам търпение.
Тази вечер.
Хора, синът ми ме чака вкъщи.
Оправдания.
Добре, хайде. Ако така ще ви убедя, ще преспя там тази вечер.
- Обаче в Капитанския апартамент. - Къде?
Побъркал се и насякъл семейството си с брадва.
И сме го увековечили, много ясно.
- Друго? - Неблагодарната Хортенс Фицджералд.
Дето паднала от прозорец ли?
Грозница, избягала от сватбата си. Паднала заднишком и се пребила.
Ако кажеш "грозната Хортенс" три пъти, ще видиш отражението й.
Хайде да започнем да мислим трезво.
Женомразките нагласи се надушват отдалече.
- Ама записвай си де. - Прощавайте.
Трагедията на Нова година през 1962-ра.
Главата в кухненския асансьор.
- Клоунските убийства през 1951 г. - Избивали са клоуни ли?
- Не, убиецът бил облечен като клоун! - Пардон.
Да пропълзи в пролуката при основите.
- Благодаря, Роузмари. - Ама до края, не до средата, шубе.
- Дадено, друго? - Няма да изкара до сутринта.
Кърт може да го заключи.
Добре, навит съм.
Но после спирате да разправяте врели-некипели, ясно ли е?
Ни дума повече. Туристите ще отсядат там на спокойствие.
- Разбрахме ли се? - Хубаво, става.
Добре, благодаря.
Недей.
ВЛИЗАНЕТО ЗАБРАНЕНО
В края на седмия ининг - 9:7.
Бостънци се надяват разликата да не нарасне.
Слушай, тази вечер ще преспя в хотела,
за да сме сигурни, че всичко е готово за туристите.
Наистина ли чакаме туристи?
Да, така че…
Ти ще нощуваш у Рут.
Не.
Майната ти. Стига де, не и при оная дъртачка, моля те.
- Не искам там. - Съжалявам.
Хубаво, става.
Какво замисляш?
- Ще си взема нещата. - Не се измъквай.
- Не ми яж сандвича! - Не смей…
Ще те проверявам постоянно!
Тръпки ме побиват.
Хайде, успех!
Свалих най-провокативните, както помоли.
Тази не е ли провокативна?
- Какво е това? - Искат да снимаш.
- Само така ще ги убедиш. - Добре.
Дай ключа за Капитанския апартамент.
В салона има бар на самообслужване.
Отбелязваш името си и какво си пил.
- Ясно. - На камерата ще видя, ако не се запишеш.
Никакво доверие значи.
Мари пооправи днес.
Няма климатик, но е сложила вентилатор на бюрото.
Фотьойлите са два - който предпочиташ.
Осигуряваме тоалетни принадлежности, спално бельо и сапун в банята.
Не внасяте ли багажа на гостите?
- Вкъщи съм, ако ти потрябвам. - Значи не нощуваш тук?
- А ако някой гост има нужда от нещо? - Да ми звъни вкъщи.
Лека нощ.
ДО СВЕЩЕНИКА ДАНО НЕ ВИ СЕ НАЛОЖИ,
НО АКО КАМБАНАТА ЗАПОЧНЕ ДА БИЕ, ТРЯБВА ДА ВЗЕМЕТЕ МЕРКИ.
Господи.
Защо не заминем в края на юли?
Благодаря.
Виж сега, най-късно в началото на септември.
- Лофтис те експлоатира. - Пределно ми е ясно.
Легни да поспиш.
Обичам те.
Ще заминаваш ли?
При първа възможност.
Много разумно.
Добре дошли в Уидоус Бей. Тук има какво да се види.
Елате с мен да ви покажа.
Какво?
ТАТКО СИ ДОЙДЕ!
ТЯ НЕ БИВАШЕ ДА ГО КАЗВА
ЗЪБИ
БЯГАЙ
НЕ ОЩЕ
БЯГАЙ
Запиши се.
Грозната Хортенс.
НЕБЛАГОДАРНАТА ХОРТЕНС ФИЦДЖЕРАЛД
Едно, две, три, четири, пет.
Стига де!
КИЛЕРЪТ НА МЪРТВЕЦА
Абсурд.
- Ало? - Здравей, Рут, Том е.
- Само проверявам Еван. - Здравей, Том, сега ще видя къде е.
- Супер, благодаря. - Еван?
Еван?
Еван, баща ти е на телефона.
Еван, баща ти те търси.
КАПИТАНСКИ АПАРТАМЕНТ
Забравила съм пая в печката. Добре че не стана беля.
Осем, седем, шест, пет,
четири, три, две, едно.
Честита Нова година!
Ехо?
Кой сте вие?
И какво правите тук?
А вие?
Съдържателят не каза, че има и друг.
- Практика ли е да обявява кой е в хотела? - Господи.
Аз съм Уилям.
Том.
Добре ли сте? Май трябва да пийнете нещо.
- Долу има бар на самообслужване. - Не, мерси.
Така де, благодаря, но…
Лека нощ.
Елате с мен.
По дяволите!
Как сте, съседе?
За какво е камерата?
Не е за разправяне.
Бил съм в Уидоус Бей и преди.
Сега поне има къде да пиеш капучино.
Да. Благодаря.
Боже. Най-сетне някой да го каже.
И какво ви води тук сега?
Работя за строителна компания.
- Инспектираме пристанището. - Да, за разширението.
- Явно очаквате много повече фериботи. - Надяваме се.
Тежка задача за вас, но хората сигурно са във възторг.
- Не са ли? - Не ми улесняват живота.
Ценят ви, щом са ви избрали за кмет.
Бях единствен кандидат.
Срамно признание.
Ще си пробвам късмета.
ИЗТЕГЛИ КАРТА
- О, не. - Да видим.
"Младокът шеф овика татко днес."
- Какво? - Моля?
Връщам се с три назад.
- Така, твой ред е. - Добре.
"Виж дали съседът си е вкъщи."
Хайде, съседе.
- Да! - Спасен от съседа.
Едно, две, три, четири. Благодаря.
- "На татко не му върви днес." Шест назад. - Леле, закопа ме.
Направо ме разби.
Да, той беше местен, а майка ми - от континента.
Запознали се на обиколка с шхуна.
Но тя не успя да го изтърпи,
така че израснах в Масачузетс.
Прекарвах летата тук.
- Голям страх берях. - Сериозно? Той лош нрав ли имаше?
Не чак толкова, но все трябваше да се съобразявам с настроенията му.
Знам какво е.
Не си общувахме много.
Върнах се, когато той се разболя. Тук срещнах жена си.
И така.
Да се благодари, че изобщо си дошъл.
Като удареше една-две чашки в кръчмата, започваше да разправя
разни ужасии за острова.
Малък бях да слушам такива истории.
Той не ставаше за баща.
На шест години ми викаше "женчо".
Единственото проклятие на този остров е пиянството.
Много внимавай.
Не позволявай да повлекат и теб.
Безполезни, закостенели и празноглави селяндури.
Да се продънят в ада дано. И да горят в адски мъки.
Май пийнах повечко.
Виж какво, две неща със сигурност са верни.
Първото е, че си страхотен кмет.
Не, стига.
То се усеща.
А второто е, че…
Духове не съществуват.
Нито… Как беше? Хариет Фицджералд.
- Хортенс. - Така де.
Хортенс няма да се появи на прозореца.
Капитанът, онези на новогодишното парти, клоунът убиец…
Може и да ги е имало, но вече са минало.
Ще си лягам. Мен ако питаш…
Отметни всичко от списъка и им натрий носовете.
Наздраве.
По-добре, че е свършило.
Така, хайде.
- Лека нощ. - И на теб.
Нищо ми няма.
Намирам се в пролуката.
Ехо?
Уилям?
Съседе.
Защо не ми отговори?
- Да помагам ли? - Какво? Не!
Недей да влизаш. Излизам!
Недей да влизаш!
Не!
Лично заключих. Който и да е бил, трябва да е имал ключ.
Видя ли нещо? Никого ли нямаше в пролуката?
Така, като ме гледаш, дали съм се боричкал с някого долу?
Момент.
Наистина не разбирам. Може да съм ходил насън.
Той каза, че името му е Уилям.
Уили.
Клоунът.
На него си попаднал, а? Видял си нещо.
И въпреки това ще пускаш хора да преспиват тук.
- Стига тъпотии, Уик. - Не.
- Вложих всичко в този хотел! - Това място е капан!
Не е! Нищо му няма.
Тогава влез в Капитанския апартамент.
Кърт…
Просто влез в стаята и му покажи, че няма нищо страшно.
Ето, виждаш ли?
Вътре.
- Какво? - Влез вътре и затвори вратата.
А ние ще преброим до десет.
Едно, две, три, четири, пет, шест, седем, осем, девет, десет.
- Нали щяха да са десет секунди? - Минаха. Колко време мислиш, че стоя?
- Десет секунди. - Защо не постоиш трийсет?
- Може ли първо да хапна? - Защо? Само трийсет секунди са.
Лофтис, знаеш, че на този остров нещо не е наред.
И вече се убеди с очите си.
Признай си, момче. Стоиш до мен и виждаш каквото и аз.
Сложи точка.
- Не мога. - Напротив.
Знаеш, че не бива да идват външни хора.
Островът се събуди, опасно е.
Така.
Приключихме ли?
Какво е това, по дяволите?
Черна плесен?
Плесен.
Явно от това си халюцинирал.
Не, глупости.
Да не мислиш, че действа толкова бързо? Абсурд.
Проблемът може да се реши за 72 часа.
И ще запечатам този апартамент за всеки случай.
Лофтис.
- Как мина? - Добре.
Превод на субтитрите Боряна Богданова