Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Пане Яцеку, перейдемо до суті.
Так, отче.
Чому ми повинні розвінчати вас?
Наше вінчання варто анулювати,
бо ми розлучилися купу років тому.
І…
У Малґосі є новий чоловік.
А в мене - наречена.
І?
І…
МІСЯЦЬ ТОМУ
60 РОКІВ МИ ТУТ ЖИВЕМО Й ПРАЦЮЄМО. УРА!
Він увесь у крові. Начальниця дивиться.
- Ти нормальна? - Він перший почав.
Тому ти вибила йому зуби?
Ненавмисно.
Анджею, тобі смішно?
А що мені було робити?
Не знаю, Алю. Може, нічого?
- Точно не вибивати йому зуби. - Один зуб, мамо.
Думаєш, ти така розумна?
Може, заплатиш йому за той зуб сама?
Так я і думала.
- Перепрошую. - Пане Роберте?
- Так. Це моє таксі? - Так.
- В університет? - Так. У нас незвичайна ситуація.
Я везу родину додому. Ви не проти?
Гаразд.
- Вітаю. - Вітаю.
А якщо я хочу займатися іншим?
Чим?
Не знаю. Настільним тенісом?
Тенісом?
Справді?
Чудова ідея.
Яцек дзвонить?
- Привіт, Яцеку. - Привіт. Ґоська не бере слухавку.
У мене телефон вимкнутий.
У мене був концерт. Що таке? Кажи.
Нічого такого. Я просто…
- Продовжуй. Я чую, що щось не так. - Я…
Я хотів сказати, що мама померла.
Боже. Мені дуже прикро.
Мої співчуття.
Похорони будуть завтра. Я думав…
Візьми.
Чекай.
Ілонка знає?
Я можу їй подзвонити.
Добре. Без проблем.
Бережи себе. Бувай.
- Привіт! - Привіт.
- Радий бачити вас. - І я рада.
У нас тут польське пиво.
- Круто. Розважайтеся. - Щось не так?
Так. Хочу дещо сказати. Сходи в іншу кімнату.
Що таке?
Слухай,
бабуся померла.
Мені дуже шкода.
Чекай, яка саме?
Казя.
Господи! Не лякай мене! Я думала, це наша бабуся!
Та ну, наша. Вона міцна, як бик.
Мамо.
Що?
- Ти ж знаєш. - Ну…
Це жахливо. Бідний тато.
Так.
Що в тебе з голосом?
Мамо, щось горить.
Дідько.
Не перебільшуй. Агов.
КАЗИМИРА НЄДБАЛЬСКА 81 РІК. ПОМЕРЛА 13.05.2023
Привіт.
- Дякую, що прийшла. - Як ти?
Тримаюсь якось.
Мама.
Хто б міг подумати? Так раптово пішла.
Вона колись посміхалася?
Не перебільшуй.
А коли?
Коли народилася Ілонка.
Вона була щаслива, але не пам'ятаю, аби всміхалася.
Завжди було цікаво чому.
Вона мене ненавиділа? Їй боліла голова?
- Малґосю. - Так?
- У мене є прохання. - Яке?
- Серйозне. - Кажи.
Ми з Монікою…
Ми заручилися.
Рада за вас.
Дякую.
Тож маю прохання.
Ми можемо розлучитися?
Як? Знову?
Знову.
Тільки інакше.
У церкві.
Форма проста.
Я вишлю, ти заповниш і підпишеш.
Слухай, тут Роман з родиною.
Сфотографуймося?
Слухай, прийшов Ромек з родиною.
- Може… - Я щойно сказала.
- То що? - Малґосю.
- Сфотографуєш? - Так.
- Так?
- Так. - То що?
Маріане, ходімо.
- Так. - Так?
- Зараз, гаразд? - Так.
- То згода? - Так.
- Зараз, так? Так. - То що?
- Так. - Чудово.
РОЗЛУЧЕНІ
Церковний суд?
У них чудові традиції. Як от інквізиція.
Гадаю, то просто назва така. Не думаю, що там буде суд.
Чому погодилася? У нас же власні проблеми є.
Як я могла відмовити йому на похоронах мами? Годі тобі.
До того ж це дрібничка. Яцек хоче нове вінчання.
- Гадаю, його змушує нова пасія. - Побачимо, чи це так.
Тобі церквами ходити.
Це навіть не церква, а, як то воно. Курія.
- Так. - Чи щось таке.
З єпархіальним єпископом?
Певно.
- Тоді ти влипла. - Чому?
Ходила за дозволом на хрещення. Перевірка перед видачею кредиту - ще забавки.
- Але все вийшло. - Ні.
Заплатила 200 злотих за липовий сертифікат.
Алю?
Їстимеш з нами?
Ні!
Оце тут документів.
Більше, ніж у заявці на отримання гранту.
- Отримав відповідь? - Від шести до дванадцяти тижнів. Отак.
До того часу розлучишся знову.
Навіть не жартуй так.
«Як би ви описали ваше подружнє життя?»
«Подружнє»?
«Нормально».
«Як часто ви виконували свої…»
Жартуєте? Що?
- Як часто ми спали? - Ти жартуєш.
«Як часто ви виконували подружні обов'язки?»
Далі спитають, чи були оргазми.
Що мені написати?
Скільки на тиждень чи що?
- Що? - Нічого.
- Нам було 20 років. - Я ж нічого не казав.
Пиши, що хочеш.
Думаєш, краще написати менше?
Годі тобі! Не кажи, що в тебе так само не було.
Гаразд. «Може, менше».
Бачите? Можете ж. Чудово.
На сьогодні досить. Завтра виявіть трохи більше ентузіазму.
- Може, зіграємо щось нове? - Так, ви обіцяли.
- Добре. - Так!
Може, цю пісню…
Ви вже такі щасливі, а я вам головну новину не повідомила.
Я нам забронювала новий концерт.
Відкриття залізничної станції в Сорочице.
Особисто прибуде міністр.
Я хочу, щоб ми зробили все можливе. Це велика можливість для нас.
- Можливість для чого? - Алю.
Агов.
Хто такий жартівник?
Перепрошую.
Підійди-но сюди.
Пожартуєш так перед міністром?
Алло?
- Пані Малґожата Кубяк? - Так.
Я з з Варшавського єпископського суду.
Суду?
Так. Коли зможете прийти на слухання?
Яке слухання?
Про визнання недійсності церковного шлюбу.
Але ж я усе написала у формі.
У нас є кілька питань. Приходьте завтра о 15:00.
ПЕРША ІНСТАНЦІЯ
Заходьте.
Вітаю.
- Боже благослови. - Так, Боже благослови. Вибачте.
- Пані Кубяк? - Так.
Води? Кави?
Можна кави.
СЛАВА ВАДОВІЦЕ!
Дякую.
Я поставлю кілька питань. Вам треба лише правдиво відповісти.
Як на сповіді. Легко.
Це пані Анеля, наша нотаріуска.
Вона спостерігатиме за процедурою.
Коли ви вступили у священний шлюб із паном Яцеком Нєдбальскі?
У 2000 році, тобто 23 роки тому.
- Ви зараз живете з кимось? - З чоловіком.
З другим чоловіком.
У нас є донька.
Є ще старша донька від старого шлюбу з Яцеком.
Будь ласка, скажіть,
пані Малґожато, ви
не задумувалися
над поновленням шлюбу з паном Яцеком?
Ви про що? Я вже 17 років заміжня.
Не для нас.
Іноді буває,
що за допомогою Святого Духа подружжя
все обдумує й возз'єднується.
Що мені обдумати?
Незвідані стежки Господні.
Можна поставити запитання?
- Скільки вам років, пане? - Отче.
Так, вибачте.
Скільки вам років, пане отче?
Двадцять вісім.
Можемо продовжити?
Так, звісно.
Ви написали, що вінчання варто визнати недійсним,
адже воно відбувалося
через несподівану вагітність.
Несплановану.
До шлюбу.
Скільки вашій старшій донці?
Двадцять три.
Але в неї є хлопець.
Гадаю, на цьому все.
Свідок.
Надайте ще свідка. Ми передамо справу до трибуналу.
Свідка з весілля?
Суду потрібен свідок, який підтвердить ваші слова.
Це може бути будь-хто, кого ви знали тоді.
Член родини, подруга.
Але я більше з ними не розмовляю.
Пан Яцек, наприклад, назвав пана Вальдемара…
Міщика.
- Міщика. - Міщика?
Ви не знали? Цікаво.
А коли прийде пан Міщик?
На жаль, не можу сказати. Він не ваш свідок.
Ну, вже закінчила,
тож якщо ти поруч, можеш мене забрати?
Гаразд.
Ні, це цирк якийсь.
Ні.
Чекай.
Слухай, я тобі передзвоню. Почекай.
Це було 2000-го, ні, 2001-го року.
Незабаром після їхнього весілля.
Ми були в поході.
Намети біля озера, співи біля багаття.
- Розумієте. - Ми ходили в християнські табори.
Так. Але тоді злива така була.
Лило як з відра. Увесь час.
Ми сховалися в наметах.
Я одразу пішов спати. Я завжди так.
Але посеред ночі
я почув,
як мій намет відкрили.
Навіть зараз чітко пам'ятаю звук блискавки.
Це було наче…
Малґося.
- Що ти тут робиш? - Я?
А ти що тут робиш? Чому Вальдек свідчить?
Я попросив. У нас спільний бізнес.
- Який бізнес? - Ну…
Чекай.
Слухай. Слава Ісусу Христу.
«20 липня о 13:00 в кімнаті 203… на прохання єпископа».
Неввічливо переривати їх.
- Ми не перервемо. - Чому?
- Припини. - Ґосько, ну ж бо.
Припини.
Я лише почекаю тут.
- Будь ласка. - Тихо.
«Вальдеку, я маю тобі дещо сказати». Вона нахилилася.
І тоді,
у мене теж була дівчина. Розумієте?
Вона нахилилася. Я думав, вона хотіла щось сказати.
Але вона мене схопила
за потилицю й почала гладити.
Я був шокований.
Бо, зрештою, вона була дружиною мого друга, так?
Агов! Що це він каже?
Перепрошую.
- Що за маячню ти несеш? - Малґосю.
- Що ви тут робите? - Мені сказати правду?
Яцеку, сюди.
Пані Малґожато.
Нечувано.
Іди сюди!
Слава Ісусу Христу.
Ми були в поході. Яцек напився й захропів.
- Я не могла заснути й вийшла. - Ґосю.
Але пішов дощ. Я хотіла швидко сховатися в намет.
- І зайшла не в той. - У мій.
Бо було темно. Я туди помилково зайшла.
Але щойно я це зрозуміла, я повернулася до Яцека, правда ж?
Скажи їм.
Минуло понад 20 років.
То вже не пам'ятаєш? А ти? Що сталося?
Що тут відбувається? Отче.
Слухайте.
- Негайно покиньте дієцезію. - Добре.
- Ходімо. - Знаєте що?
Я все обдумала. Ви мали рацію. Забудьте про форму.
Мої почуття раптово відродилися.
Я боротимусь за цей шлюб. Гадаю, я досі тебе кохаю.
У тебе є чоловік.
- Який чоловік? Від цивільного шлюбу? - Отче!
Будь ласка, не записуйте це. Прошу.
Отче.
ЗДЗІСЮ
ЩАСТИ
НА ПЕНСІЇ
Менеджер завжди підтримуватиме тебе. Щасти!
Сідайте.
Справжня музика лунає з двох місць.
Звідси й звідси.
Але вчора ви не грали з щирого серця. Чому?
Скоро ми гратимемо для самого міністра.
Хочете, аби він заснув там?
Алю, стань сюди.
Зіграй.
Стоп.
- Тепер те саме, але з усмішкою. - Як це?
Грай і посміхайся.
Годі. Не так.
Глибокий вдих.
Посміхнися й грай.
Перепрошую, може, мені з цим розібратися?
Дивись.
Можливо ж.
Це можливо.
Варто лише захотіти.
Так?
Можна зіграти щось крутіше?
Так. Не ці похмурі пісні.
Оркестр - це команда. Іноді потрібно пересилити себе.
Ми можемо зіграти міністру щось класичне.
Практикуйтеся. У нас лише…
Малґожато Кубяк?
Так, це я.
Можна вас?
Отець Пшемислав Неспорчак.
З трибуналу.
Хотіли повідомити вам особисто.
Суд вирішив, що заява необґрунтована.
- Гаразд. - На жаль.
Але ви сказали, що можете відкликати свою заяву.
Ні, то був жарт. Ви ж були там, пане, отче.
Що це?
Проста формальність.
Один підпис і все.
Я не розумію. Навіщо відкликати заяву,
якщо ми програли справу?
Як каже отець Пшемислав,
це лише формальність.
Перший суд ви програли.
Але наскільки я розумію, якщо наступна інстанція
підтвердить мою заяву,
ми розлучимося.
- Розвінчаєтеся. - Так.
Необов'язково.
Може виявитися,
що знадобиться постанова Римської Роти.
Або навіть Трибуналу Апостольської Сигнатури.
На що піде купа часу й сил.
Для нас теж.
А у вас своє життя, справи.
Мабуть, легше це все скасувати?
Хіба не легше дати дозвіл на розлучення?
- Визнання недійсності шлюбу. - Так, визнання недійсності.
Пані Малґожато,
ми як установа уклали з вами певний контракт.
Ми погодили ваш шлюб на певних умовах.
А тепер ви намагаєтеся вдати, що ці умови - недійсні.
І що контракту не було.
Для цього існує суд.
І зустріч із захисником вузла.
Даруйте, ким?
Захисник вузла прочитає вашу справу
й спробує довести, що ваша заява необґрунтована.
Вони захищатимуть ваш шлюб.
Але який шлюб? Ми розлучені вже 20 років.
Наші книги говорять про інше.
- Тоді я не знаю. - Ви самі бачите, що не все так просто.
Це ж не так.
Усе буде відкрито.
Що буде відкрито?
Наприклад, що ваша позашлюбна донька перестала відвідувати
уроки християнської етики.
Перепрошую?
А яка різниця?
Усе має значення.
Гаразд.
Нехай це розглядає Ватикан. Хоч сам Папа.
І це я сказала донці не ходити на ті уроки. Дякую.
Дякую.
Чудово. Круто. Прекрасно.
Смакота.
Слухай, ця вся ситуація мене вже бісить. Я вдома. Бувай.
Сонце, поглянь, що ми приготували.
Чому я не знаю про християнську етику?
Тато знає.
Що?
Яка різниця? Ти б хотіла, аби вона ходила?
Річ не в цьому.
- Щось сталося? - Вони знають, а я ні.
- Хто не знає? - Сьогодні до школи прийшли священники.
Вони поводилися, як якась мафія.
Сказали, що про все розкажуть. Це ж абсурд.
Філіп пішов з оркестру. Знаєш?
- Ні. - Ми без труби.
Красно тобі дякую. Це ж твоя провина.
- Це моя. - Ні?
Він ще пів року тому про це казав.
І ти кажеш мені зараз?
Ти не бачиш, що ніхто не хоче грати?
- Агов. - Усі ці концерти марні.
Що скажеш?
То що, поїмо?
Не вдаватимемося в деталі.
Шлюб не працював.
Отак.
Якщо питатимуть, я не вигороджуватиму тебе. Не очікуй.
Усе скінчено.
Перепрошую за очікування.
Лише пів години минуло.
Анеля Мілковська. Ви знаєте, чим я займаюся.
Так, ми вже зустрічалися.
Ви захисник, перепрошую.
Захисниця вузла.
Захисник.
Моє завдання - спробувати відновити ваш шлюб.
Але я бачу, що ви прийшли лише за штампом.
Якось так.
Я читала вашу справу.
Шлюби, як у вас, завжди закінчуються розлученням.
Власне так.
Що це означає?
Він нефункціональний і неповноцінний.
- Ну, може, ідеальним він не був… - Нефункціональний і неповноцінний?
Хіба ви не були вагітною під час укладення шлюбу?
Але ми кохали одне одного.
Звісно, Малґосю.
Дякую. Я відправлю висновок дієцезії поштою.
Вибачте, пані Анелю.
Прошу, чи не можна зробити щось, аби поставити штамп уже?
А його немає.
- Дивися, що спіймав. - Чудово.
Тримай.
Усе гаразд?
Ні не гаразд. Сьогодні була одна дивачка.
Яка дивачка? Думав, там тільки священники.
Так, але вона була світською особою. Захисниця вузла.
Нашого?
Ні, як нашого? Мого з Яцеком.
Вона просила тебе повернутися до колишнього?
Якось так.
Але назвала шлюб неповноцінним.
Наш?
Не наш. Мій з Яцеком.
Котику, ми не вінчалися в церкві. Для них тебе не існує.
І як пройшло?
Ну, могло бути краще.
Для кого?
ЗДОЛАЙ ДРАКОНА
Секунду.
Зачекай.
Я глянула в інтернеті. Там є кілька варіантів.
Ні на що не натякаю, але я читала,
що невеличкий хабар міг би все пришвидшити.
Ґосю, я все перепробував.
Гаразд. Спершу потрібно узгодити історії.
- Це очевидно. І яка в нас історія. - Чекай.
Ти на динаміку.
Отже.
Можемо сказати, що ти імпотент.
Імпотент.
А дитину купили в інтернеті?
Не знаю. Це була найкраща версія.
Як щодо версії, що ти приховував психічну хворобу?
І мене не лікують? Ще й одружитися дозволили?
- Ґосько, що ти мелеш. - Гаразд.
Як щодо версії,
де ти алкоголік?
- Чому кожна версія - моя провина? - Бо це тобі потрібно.
Але чекай.
Якби ти був п'яним під час складання присяги,
ти б не пам'ятав саме весілля.
Це не така вже й дурість.
Може, поговоримо з ними, як з дорослими?
Ти серйозно?
Так. Сядемо й нормально поговоримо.
Гаразд.
ДРУГА ІНСТАНЦІЯ
Можете зайти.
Дідько.
Слава Ісусу.
Віднині й навіки. Амінь.
Перепрошую.
А де отець Пшемислав?
Не тут. Його перевели.
Перейдімо одразу до справи. Пане Яцеку.
Так, отче.
Чому ми повинні визнати ваш шлюб недійсним?
Нашу обітницю варто визнати недійсною,
бо ми розлучилися багато років тому.
І…
У Малґосі новий чоловік.
А в мене - наречена.
І?
І…
У Малґосі новий чоловік.
Не такий і новий. Ми в шлюбі 17 років.
Спитаю інакше. Чому ви хочете знову повінчатися в церкві?
Загалом, гадаю, я подорослішав.
Я подорослішав і змінився.
Тоді укладіть цивільний шлюб.
Навіщо турбувати церкву?
Навіщо так впиратися, отче?
Річ не в мені, а в…
Вибачте, що розказую такі особисті речі, але бабусі Моніки 94 роки.
Пелагія. Я розповідав. Така низька.
І
вона мріє побачити свою онуку на вівтарі в білій вуалі.
Як і кожна бабуся.
Але, на жаль, її здоров'я
трохи погіршується.
Ми не знаємо, чи вона…
Вона щотижня жертвує церкві.
Адже скоро весілля.
«Заскочений зненацька
вагітністю».
Я не розумію. Хто може бути «заскочений зненацька вагітністю»?
Діва Марія?
Ваші аргументи не переконують отця Мар'яна.
Я був п'яним.
Я не хотів цього казати, але я був п'яний як чіп.
На вівтарі. Під час меси. Служби.
Який раптовий поворот подій.
- Ви щойно вигадали? - Ні.
Зовсім ні, отче.
Мені було соромно казати.
Наскільки п'яним ви були?
Дуже. Я не…
- Ви могли стояти? - Так. Міг.
- Тоді ви були напідпитку. - Ні, я був сильно п'яний.
Боже, тепер я пам'ятаю…
Сморід.
Так, запах.
Думала, то від священника.
- Ґосько, годі. - Вибачте.
Він надягнув обручку
не на той палець.
Так. Не знаю що робив, якби не священник. Він за мене натягнув.
Допоміг натягнути кільце.
- Він його поправив. - Поправив.
Я подумала, то через стрес.
- Але… - Ґосю.
Яцеку, ти знаєш що…
- Забудь. - Ні. Ти просто свиня, знаєш?
Ти свиня.
- І п'яниця. - Ґосю.
Перевіримо.
І варто було бити мене?
- Відео з весілля? Звідки він його взяв? - Де вони його відкопали?
Я дав.
Вони просили надати матеріали, які пов'язані зі справою.
І я дав.
Ти зберіг його?
Як сувенір.
Я не знала про бабусю Пелагію.
HDMI.
Ми влипли.
Дорогі молодята, вам розповіли…
Отче Чеславе.
…і нагадали про важливість кохання та шлюбу.
Саме тому, від імені церкви, я прошу розповісти про ваші наміри.
Малоґожато і Яцеку, маєте ви намір з доброї волі, а не з примусу,
вступити до шлюбу?
Я тут хитався.
- Точно. - Де?
…і здоров'ї, у горі й радості…
Мене хитає в різні боки.
Видно ж.
…чи готові ви прийняти дітей…
Ця дурна посмішка. Від горілки.
- Так. - Попросімо Святого Духа…
Знову і знову.
Нехай кохання, ним зміцнене…
Перемотай до обручок.
Далі.
Стоп.
Гучніше.
Для закріплення шлюбу обміняйтеся обручками.
Малґожато,
прийми цю обручку
як знак моєї любові
й вірності.
В ім'я Отця,
і Сина, і Святого Духа.
Господи!
Яцеку, прийми цю обручку як символ моєї любові й вірності.
В ім'я…
- Що далі? - Далі?
- Далі весільний бенкет. - Вимкни.
Пане, пані.
Я не бачу жодного доказу, який би підтвердив
ваше твердження.
Що?
Перепрошую, то що тепер?
Нічого.
З Богом.
Перепрошую.
У мене є пропозиція.
Ви самі не впораєтеся.
Адвокат?
Він розуміє тонкощі нашої системи.
Подумайте.
То ще не кінець?
Але, будь ласка, скажіть, що вас послав отець Томаш.
Бажаєте випити?
Так, будь ласка.
Ні, дякую.
У вас є такса? Любите такс?
Це не такса.
- То ви в процесі… - Церковного розлучення.
Визнання недійсності шлюбу.
- Так. - Так.
Вам потрібна разова консультація
чи представництво під час процесу?
Для початку консультація. Далі побачимо.
Авжеж.
Допоможіть, будь ласка. Як нам розлучитися?
Визнати зв'язок недійсними.
- Шлюб. - Так.
Майте рацію.
Але ми маємо рацію.
- Але це не працює. - Так.
Але ви, певно, знаєте якісь трюки,
які б допомогли зробити це краще, швидше й легше.
Прояснимо одну річ.
Я сам вірянин,
і я не збираюся допомагати вам обманювати Церкву.
Але ж ви юрист.
- Юрист канонічного права. - Як це?
Усе повинно робитися відповідно до канонічного права.
Так, звичайно.
Цей суд працює, якщо ви кажете правду.
Якби було так, нам не знадобився б адвокат.
Так. Я прочитав вашу справу й хочу поставити кілька питань.
Так.
- Ви алкоголік? - Ні.
Так, був ним.
Я вже менше п'ю.
- Тоді я пив більше. - Але ж ви були п'яні все весілля.
Почнімо з того, що значить бути п'яним.
Це нечіткий термін.
Я не знаю, коли людина починає бути п'яною.
Спитаю інакше. Чи є якийсь доказ того,
що ви були п'яним?
Ну…
Моїх слів мало?
Прошу, зрозумійте.
Зараз стільки розлучень.
Якщо кожне таїнство можна було б так просто визнати недійсним,
яка була б його цінність?
Навіщо нам церква?
Гарне питання.
- Дозвольте дати вам пораду. - Ми за нею і прийшли.
Свідок має підтвердити вашу версію.
Але він має казати правду.
І? Це допоможе?
Так до вашого захисту буде більше довіри.
Адже зараз я не можу
розвінчати вас.
Свідок.
Зрозумів.
Дякую, що порадили.
З вас 950 злотих.
Скільки?
Ага, нас прислав отець Томаш.
Передавайте вітання.
До речі, отець Томек, певно, отримав собі долю від юриста.
Авжеж.
Чекай.
Ось, 36-та хвилина. Бачиш?
Чекай.
Так?
Хіба це не твій друг?
Мій? Ні.
- А не твій? - Не бачив його. Хіба це не твій кузен?
Оцей. Це мій кузен, так.
Але ми погодилися родини не втягувати.
- Добре. А той, що біля нього? - Оцей?
Хіба це не той,
що вдарився головою об бордюр? Ще був номер зі швидкою.
Боже, це він.
Тепер покажемо нареченому, як п'є незрячий.
Ставиш на очі. Так.
Готові?
Так, це Пьотрек. Друг з університету.
Покличмо його?
Він не пам'ятатиме. Набрався ще до меси.
Саме так!
Дійсно. Він не збреше, бо не пам'ятає.
Пьотрусь.
Він буде ідеальним.
Я люблю тебе! Я тебе ніколи не забуду!
Отже? Знайшли.
Вітаю з успіхом.
Гірко!
Привіт.
Ти мене налякав.
Хочете поїсти?
- Я можу замовити. - Ні, ми поїли після тренування.
Ми шукаємо свідка з весілля… Забудь.
- Підвезеш Алю завтра об 11 ранку? - Так.
Чекай, ні.
У мене зустріч з Яцеком.
Гаразд.
Я бачив його фейсбук. Здається, він живе в діда з бабою.
Гадаю, я був тут на якійсь вечірці з тобою.
Ні.
Як ні?
Неважливо.
Пьотрусь буде тут. Усе буде добре.
Побачимо.
Ось і він.
Місю, Касю!
Давно не бачилися!
Як справи, Пьотрусе?
Не впізнаєш?
Ти схуд, брате.
- Агов! - Ґося.
Яцек. Ти був на нашому весіллі, брате. У 2000 році.
Пам'ятаєш?
- Не прикидайся. - Певно.
Ми повз проїжджали.
Я подумав: «Пьотрек жив десь тут». І я мав рацію.
- Гріх було не заскочити. - Так.
Агов!
- Стара дружба з роками міцнішає. - Так
Але визнай, Пьотрусе, світ змінився.
Я вже не п'ю.
Та годі тобі.
Уже 12 років.
Ні краплини?
- Слухай, Яцеку і… - Ґоська.
Ґосько. Якщо хочете відремонтувати пралку, я дам знижку…
Нам не пралка потрібна, а розлучення.
- Тому я прийшов за допомогою. - Якою?
- Свідчи в суді. - Тобто?
Заспокойся. Просто скажеш правду.
Яку правду?
- Що ти пам'ятаєш з нашого весілля? - Ну? Давай.
- Небагато… - Я допоможу.
Ти продавав наливку біля церкви. Пам'ятаєш?
Так!
- Лікер! - Лікер! Я думав, то була настойка аронії.
- Ні. - Лікер. як згадаю, аж сироти по шкірі.
Так.
- Так воно й було. - Її робив мій покійний батько.
- Він помер? - Так.
Мені шкода.
- Так. Але її пив лише я. - Боже.
- Ні! - Ні.
- Яцек пив з тобою. - Я теж пив. Літрами.
- Ти, твій батько і я. - Так.
Так.
Були часи.
А яка різниця взагалі?
Просто це все скажеш.
- У суді. - Що повторити?
Що він був п'яний, коли казав присягу.
Хвилинку. Що це за суд?
Нормальний, церковний. Як і всі інші. Що?
- Нізащо. - Пьотреку. Церковний?
Пьотрусе!
У мене померла мама.
Яка мені різниця? Хочете, аби я в церкві брехав?
Я нарешті знайшов свою віру. Таїнства для мене священні.
- Це інше. - А що тоді?
Це правда.
Ти мусиш сказати правду. Мусиш.
Це нам дуже допоможе.
Бувайте. Знайдіть іншого лоха.
Агов.
Дві тисячі?
Та ну.
Три!
Так. Ні, добре.
Про вас шоу варто зняти.
- Добре, що ви заїхали. - Ще зв'яжемося.
- Авжеж! - Звісно.
Оце так…
Так. Є ще порох.
Який пробіг?
- Пьотреку. - Бувай.
Кажуть, що люди не міняються.
Бо так і є.
- Так і є? - Так.
А Пьотрек?
Виняток із правил.
Не хвилюйся. Я щодня її оглядаю.
Чекай.
Усе добре.
- Зупинися. - Зараза.
- Ні, їдемо далі. - Гаразд.
- Припини. Мабуть, радіатор димить. - Гаразд.
Я подзвоню Анджею. Він допоможе.
Я сам упораюся.
«Анджей».
Дідько!
От бляха.
Так.
Що тепер?
- Радіо? - Ні!
Розрядиш акумулятор.
- І ми не поїдемо? - Ні.
- Тепер нікуди не поїдемо. - Ні? Тоді я не вмикатиму.
- Таке колись було. - Так?
Теж акумулятор розрядився.
Ми тоді добряче й швидко його зарядили.
- Машину трясло, як у музичних кліпах. - Годі!
Ми були молоді й дурні.
- Ми весь час це робили. - Так.
Ми постійно цього хотіли.
- Це чудово. - Так, гаразд.
- Що? - З віком треба трохи заспокоїтися.
Ми з Монікою постійно
борсаємося в машині.
Серйозно?
Ну так.
У мене є підстави брехати? Немає.
Ні. У тебе є причина казати мені це все?
- Ми про це говоримо. - Так, але…
- Що? - Тобі спина не болить?
- Болить. - Ну от.
Так.
- Що? - Нічого.
Декому потрібен час, аби дійшло.
Наприклад?
От чому ми розійшлися?
- Серйозно? - Так.
Я швидко зрозуміла.
Що ти інфантильний і безвідповідальний.
А ще самозакоханий і постійно зникав.
- Що? Так воно й було. - Так. Звісно.
Тоді чому ми розійшлися?
Ґосько, яка нормальна 20-річна людина погодиться викинути своє життя?
Може, якась 20-річна з дитиною?
- Я не хотів дітей. - Я теж.
Але дитина з'явилася.
А коли в тебе дитина, потрібно дорослішати.
Але ти не міг, так? Тож довелося мені. Мені теж було 20.
Не все було так погано.
Яцеку, усе було так погано.
Не пам'ятаєш?
Я запам'ятовую лише найкраще.
Я вже не такий, як був.
Власне, про це й кажу.
Що?
Я не про це. Дійсно.
Яцеку, добре, що ти виріс. Я тільки рада за тебе.
Уже ж давно час.
- Прокладка голівки злетіла. - Я так і думав. Усе погано, так?
Виправити легко, але ти її залив, тож машина не поїде.
Я вас підвезу. Викличеш евакуатор.
Так і хотів.
Наступної суботи приїде Ілонка.
Хоче познайомити нас зі своїм хлопцем Томеком.
У них усе серйозно.
Улаштуємо вечірку, так?
Мамо, я хочу піти.
Звідки?
З оркестру.
Сім років коту під хвіст. Ти ж гратимеш…
Мамо, серйозно? На залізничній станції?
Не на станції, а відкритті станції. Це різні речі.
Вона там уже 40 років.
Два роки тому її закрили, а зараз перевідкривають через вибори.
ВІДМОВА У НАДАННІ ГРАНТУ
До речі, цікаво, що така проста річ як оголеність
в одній країні цілком нормальна, а в іншій - табу.
- Що, ні? - Так.
Це через релігійне сприйняття.
І так далі. Надто складна проблема.
Мама сказала, що ти знову розлучаєшся.
Як справи цього разу?
- Потроху. - Так. Потроху.
- Усе добре. - Якось усе йде.
Друга інстанція.
Ми подали апеляцію.
Тепер чекаємо на вердикт когось із Ватикану.
З Ватикану?
Тепер вирішуватиме Папа?
Це буде цікаво.
Ну, у цьому може щось бути.
Якщо чесно, ми не знаємо, як усе пройде. Отак.
Тобто не знаєте? То як усе буде?
Не те, що ми не знаємо, як. Скоріше коли. Так!
Як це коли?
Тато ж усе забронював на вересень.
Я сказала родині, аби нікуди тоді не їхали.
Я просто кажу, що ми не знаємо…
- Я не розумію. - Але ми знаємо…
- Ми робимо все можливе. - Так. Це лише питання часу.
- Це аж до вересня затягнеться? - Та ну. Ні.
Мушу визнати, що не дуже по-польському
збирати таку розрізнену родину за одним столом.
А ти поглянь, скільки питва потрібно.
Одна донька, друга донька. Батько, матір.
Це
незрозумілий відповідальний тип, який виховував Ілонку із семи років.
Хочеш сказати, що я безвідповідальний?
Ти сам сказав.
- Я вчив її їздити на велику. - Так?
Так. У мене досі є шрам.
- Але ти хоч умієш їздити. - Годі.
Я п'ю сам.
Будьмо щасливими й необов'язково відповідальними.
- Ми їдемо додому. Зараз. - Додому? Гаразд.
Слухай.
- Добре. - Звісно.
- Ось. - Я викликав таксі.
- Що? - Розділимо.
Ні, я заплачу.
Заокругліть.
Я в туалет.
Я з тобою.
Дякую, між іншим.
За що?
За розлучення.
Більшість колишніх не допомогли б на капость.
- Мабуть. - Так.
Так. Але після розлучення минуло не два роки,
а майже двадцять. Це велика різниця.
Може, це смішно, що комусь важлива біла сукня й усе таке.
- Але в кожного є мрія. - Звісно.
І завдяки тобі моя здійсниться.
Якби ми були подругами, я би порадила тікати.
- Від Яцека? - Так.
- Він гадки не має, у що вплутується. - Клас.
Вона була гарною.
Це наше.
Бувайте.
- Бувайте! - Бувайте!
- Де наше?
- Будь ласка, не мийся. - Де наше?
Зробимо це брудними.
Слухайте, у Моні графік, але в нас немає, так?
- То куди далі? - Куди завгодно. Аби смачно було.
Познайомишся зі своїм тестем.
- Агов! - Ходімо.
Ґосю?
Може, я залишуся?
Ще на трошки.
Тоді і я лишуся.
Сідай у таксі.
У тебе школа.
А в мене - ні.
- Бувайте. - Бувай.
- Бувай.
Бувайте.
Отже? Що тепер?
Туди чи туди?
- Сказала «Португалія». - Ні, це неправильно. Їй було шість.
- Це була Барселона! - Їй було сім.
- Ти плутаєш Португалію… - Ні!
- Усе буде добре. - Не певна.
- Це круто. - Гарне місце.
Тут?
Проходьте.
- Де? - Не знаю, як ти, але тут…
- До бару! - До бару!
…хто йде - завжди перший.
Тату, бачу, ти на дієті.
- Моніка злиться, коли я їм червоне м'ясо. - Починається.
Вибачте, а мені налити?
Зараз принесемо.
- Ходімо зі мною. - Зачекай.
- Що ти робиш? - Я мушу.
- Залиш мені трохи. - Я мушу.
Скільки даєш їм?
Тату?
Моніка з ним розбереться.
Говорила з Алею. Вона сказала, що вдома все погано.
Вона перебільшує.
Життя важке, як і стосунки.
І Аля легше не робить.
Може, з нею було б легше, якби ти трохи не так її діставала?
Але я її не дістаю.
Вона хоче кинути музичну школу? Гаразд. Це її життя.
Але очевидно, що ти злишся.
Це дуже важкий вік.
Розповідатимеш мені тут. Я з нею в одній хаті живу.
Ти не була такою.
Бо я робила все, що ти хотіла.
Саме так.
Зараз я думаю, що це було не дуже правильно.
- Припини. - Я жартую.
- Змилуйся. - Ти чудова матір.
Тримай.
Так мало лишила?
Попрошу Анджея іноді тебе водити на котлети.
А де наші коктейлі?
- Це просто… - Ні. Чиста горілка.
Так, горілка.
- Будьмо. - Справді?
Мамо.
Це мій шматок підлоги!
Тож не вказуй мені!
Пам'ятаєш?
Це мій шматок підлоги!
Тож не вказуй мені!
Це мій шматок підлоги!
Тож не вказуй мені!
Просто я…
Давно я так пізно не гуляла.
- Годі сміятися. - Тобі має бути соромно.
- Ґосько. - У мене сім'я, діти.
Життя дуже коротке. Насолоджуйся.
Знаю.
Це якась пропозиція?
«Це якась пропозиція?»
- Що ти… - Що?
Куди ти?
Пані, не хотіли б ви
піти в той провулок?
Що?
Нам не довелося б сповідуватися.
Чому?
З дружиною це не гріх.
Ти зовсім не змінився.
Доброго ранку.
Привіт.
А дякую?
Чекай. Що таке?
- Нічого. - Не поговоримо?
У мене клієнт.
Але ж це важливо.
Як і клієнти.
Не зачекаєш п'ять хвилин?
Ти потім зайнята будеш? З Яцеком?
Анджею…
Юлька й Ґабрисяа захворіли. Бруно отруївся.
Яцек кудись пішов.
Марек у бабусі й дідуся.
Гаразд, налаштовуємось.
Ми так гратимемо?
Гратимемо так.
Дайте ля.
Чекайте.
Підійди на хвилину.
Що це? Як це так?
Вони хворі. Нічого не вдієш.
Увесь рік не хворіли, а тут похворіли?
Почалося все з твоєї доньки.
Мені дзвонили організатори відкриття станції.
Питали що робити. Нас же дуже мало.
Звідки вони знають?
Річ не в цьому.
Я чула, що станція давно відкрита.
Яка різниця? Її закриють перед відкриттям.
Або розбирайся, або я когось іншого знайду.
- Привіт. Я не знала, що ти вдома. - Яка різниця?
Алю, можна тобі дещо сказати?
- Роби, що хочеш. - Послухай мене хвилинку.
Я хочу сказати, що поважаю кожне твоє рішення.
Просто прошу не поспішати і ще раз добре подумати.
Не чини іншим на капость.
Не думай про мене або
нудний концерт на фабриці.
Подумай про себе.
Я б не хотіла,
щоб ти шкодувала про те, що витратила сім років на школу
через якісь суперечки між нами.
Гаразд?
Гаразд.
Дякую.
Знаєш, що тато не отримав грант?
Ні.
Йому лист прийшов.
Думаю, він не хотів, аби ти бачила.
Йому потрібна твоя підтримка.
ТРЕТЯ ІНСТАНЦІЯ
Благослови Боже.
Чекаємо на дзвінок.
Який?
Від отця Джузепе з Ватикану.
Дивись.
Приведіть свідка.
Свідка?
Чеслав.
Дякую, що прибули з такого віддаленого кутка країни.
Ви впізнаєте цих людей, отче?
Боже благослови.
Звісно.
Де ви познайомилися?
Це було 31 травня 2000 року.
Я вінчав їх у парафії святого Флоріана.
Вам тоді щось видавалося підозрілим?
Щось, що могло б анулювати вінчання?
Ні.
Чи склалося у вас ураження, що наречений чи наречена
під час церемонії
були в помітному стані алкогольного сп'яніння?
Чи відчували ви певний запах?
Такий стан міг би стати підставою до анулювання шлюбу.
Зовсім ні.
Я розумів. Останнє питання.
Отче Чеславе, наречені вважають,
що пан Яцек спочатку хотів начепити обручку
не на той палець.
Але в той момент ви втрутилися й показали нареченому правильний палець.
Це правда?
Нічого подібного не було.
Наречений одразу помістив обручку
на правильний палець.
Дякую.
Питань більше немає.
У мене питання.
Слухаю.
Я хотіла би поставити питання отцю Чеславу.
Можна? Я ж теж сторона провадження.
Прошу.
Двадцять першого вересня дві тисячі першого року.
Пам'ятаєте?
Не могли б ви нагадати?
Тоді ми хрестили нашу доньку - Ілонку.
Звісно.
Був момент,
коли я дала вам потримати Ілонку, а вона почала плакати.
Дитя не могло заспокоїтися після обряду. Таке буває.
Так.
Але…
Я не розумію, яка різниця?
Річ у тім, що ми хрестили Ілонку в Бидґощі.
У парафії родини Яцека.
Отже ви, отче, брешете. І робите це дуже нахабно.
Я сумніваюся в об'єктивності свідка.
Я вимагаю анулювання його свідчень.
Ми хотіли б попросити перерву,
аби з'ясувати наступні кроки.
- Я пропоную відкласти суд. - Ні!
Ніяких більше відтермінувань.
Перепрошую. З мене досить. Ніяких переносів. Я не можу чекати!
Річ у тім, що я не був п'яним.
Мені було 20 років.
Я був молодий і дурний.
А ви з моїми батьками відправили нас до вівтаря.
Побратися.
І наобіцяти всього до смерті. Це маячня якась.
Будьмо відверті.
Якби я був п'яним, я би протверезів до ранку.
Але пішов від неї лише через сім років.
Сім років я не міг зрозуміти, що цій чудовій жінці потрібен хтось інший.
Той, хто дбатиме про неї, піклуватиметься про неї,
який підтримає її!
Бо я не міг.
Пробач мені за це.
Нам було по 20 років.
Двадцять років!
Я був незрілим.
Чи зрілий я зараз? Я не знаю.
Але я знаю, що хочу одружитися з коханою людиною.
А ви що робите?
Чого ви хочете?
Повісити нас?
Мені набридло брехати. Розумієте?
Вибачте, що зірвався.
Гадаю, на сьогодні досить. Ми дізналися все, що хотіли.
Дочекайтеся вердикту. він надійде вам поштою.
Авжеж.
Хіба отець Джузеппе хотів би поставити ще запитання.
Вибачте, дзвінок завис.
Я щось пропустив?
Абсурд якийсь.
- Мушу бігти. Уже й так запізнююсь. - Дурня повна.
- Підвезти? - Ні, пішки буде швидше.
- Але… - До зустрічі.
- Ні. Ґосько, чекай. - Що?
Дякую.
Справді, дякую.
Не дякуй мені. Ми не знаємо, чи…
Знаю. Але дякую, що підтримала. За те, що пройшла це зі мною.
Дякую за все.
Будь ласка.
Я теж хочу тобі подякувати.
Варто було згадати,
чому я в тебе закохалася.
Удачі на концерті!
- Хіба ви не поспішаєте? - Мені дуже шкода. Можемо їхати.
Дякую. Оце так прийом. Звісно, я на це заслужила.
Нам точно сюди?
Я їду по GPS.
- Асфальтованою дорогою ніяк? - Показує їхати сюди.
Довго ще?
Півтора кілометра.
І 12 хвилин.
Дванадцять?
Не могли б трохи додати газу?
Пані, якщо я тут додам газу…
Що це було?
Побачимо.
- Як бачите, колесо пробило. - Що тепер?
- Я викличу допомогу. - І скільки чекати?
Точно понад 12 хвилин.
Слухайте. Беріть інструменти. Підемо пішки.
Ми всі знаємо, наскільки важлива залізниця.
Я впевнений, що ця інвестиція,
профінансована міністерством,
сприятиме розвитку нашої громади
воєводства, області
й усього регіону.
Де вас біс носить?
Священник вже освячує залізницю. Далі ваш вихід. Передзвони!
Ми йдемо в правильному напрямку?
Сподіваюся.
Відійдіть. Там трактор їде.
Відійдіть.
Вітаю.
Ви не знаєте, де відкриття станції?
- Відкриття? Я не знаю. - Так.
Але станція завжди була отам.
Далеко?
Десь два кілометри.
Дякую, пане міністре.
Тепер попросимо єпископа
окропити залізницю,
аби вона добре слугувала містянам
і гостям Сорочицької громади.
Діти.
Слухайте.
Після офіційної частини на нас чекає концерт.
Зміна планів.
Запрошую вас на урочисте перерізання стрічки.
Дякую.
Алю!
Ти не могла б
поїхати з оркестром?
Я хочу поговорити з татом.
Бувай. Дякую.
Дякую.
Привіт.
Добре, що в тебе така реакція.
Загалом добре,
що ти тут.
І що ти так мене терпиш.
Ти все розумієш. Я не маю нічого пояснювати.
І що з тобою все так легко.
Ще я гарний кухар.
До того ж ти чудовий кухар.
І
все це
мене заводить.
Наприклад, якщо ти…
Мовчи вже.
ВЕРДИКТ
Дорогі мої.
Ми зібралися тут сьогодні, щоб з'єднати цих двох,
Яцека й Моніку, у святому шлюбі.
Вічному
й нерозривному.
Переклад субтитрів: Павло Дум'як