Idag är det en av Europas största demokratier och militära stormakter.
Men i korsningen mellan kontinenter-
- har Spanien utsatts för upprepade invasioner-
- från både inuti och utanför Europa.
Det har varit slagfältet för konflikter om mark-
- rikedom och framför allt idéer.
Det här är den otroliga historien om Spaniens försvar.
Från århundraden av religiös kamp.
Det verkar som om de är fångade i en fälla där de kommer att förgöras.
Genom brutala strider för att skydda rikets rikedomar.
När terrorattacken var över låg Cádiz i ruiner.
Allt detta ledde till ett av 1900-talets bittraste inbördeskrig.
Folk började strömma in i tunnlarna.
Tusentals män, kvinnor, barn och äldre-
- som försöker fly undan mardrömmen där ovan.
Alla länder är fångar i deras egen geografi-
- med gränser som utgörs av berg, floder-
- hav eller sten.
Och alla länder måste försvara dessa gränser mot attacker.
På land, i luften och till havs.
Den här serien utforskar de otroliga konstruktioner-
- geniala vapen och briljanta strategier-
- som har format Europas mest stridshärdade länder-
- under de senaste tusen åren-
- och spelat en viktig roll i skapandet av de nationer vi ser idag.
Spaniens många slott, palats och katedraler-
- är bland de pampigaste och mest exotiska i Europa.
Ståtliga monument som vittnar om en nations episka historia.
Dess själ formades av brutala konflikter under två mäktiga imperier.
Spanien ligger i sydvästra Europa och upptar merparten av Iberiska halvön-
-och vidrör nästan Afrikas norra spets.
Och för 1 300 år sen-
-stod det vid gränsen till det största imperiet världen skådat.
Ett mäktigt islamiskt kalifat som sträckte sig från Centralasien-
- ända till Gibraltarsundet, där kalifatet år 711 inledde en invasion-
- som skulle förändra Spanien för alltid.
Arméer med flera tusen islamiska krigare-
- tog över Spaniens bördiga mark och enorma mineralresurser.
Inom några år-
-hade inkräktarna gjort anspråk på det mesta av Iberiska halvön.
Det var bara början på en lång konflikt mellan det kristna Europa-
- och de nordafrikanska inkräktarna.
Historikern dr Onyeka Nubia befinner sig i sydvästra Spanien-
- den islamiska maktens hjärta, för att undersöka taktiken och striderna.
Folket som kom från Afrika-
- och Mindre Asien kallas morer-
- och de härskade över stora delar av Iberiska halvön-
- i nästan 800 år.
De kallade sitt kungarike Al-Andalus.
Morerna förde med sig en sofistikerad ny kultur till Al-Andalus.
Hur var det att leva i morisk kultur?
Kulturen var en syntes av antik grekisk-
- antik romersk och afrikansk sedvänja med muslimska traditioner-
- allt sammanflätat, och det du ser här med rinnande vatten-
- och underjordisk värme tyder på den civilisationen, det överflödet-
- det fina, kanske den mest avancerade civilisationen-
- som existerade i Västeuropa på den tiden.
Men i söder blomstrade det islamiska Spanien och blev rikt.
I norr började kristna arméer ta tillbaka territorium.
Al-Andulus blev också utsatt för växande hot från havet.
I kampen för det islamiska Spaniens överlevnad-
- visade sig en plats vara en avgörande, lukrativ handelslänk-
- som knöt Al-Andulus till resten av den muslimska världen och Medelhavet-
- Málagas södra hamn.
År 1057 kontrollerades Málaga av en ambitiös islamisk krigsherre-
- emiren av Granada, Badis Ibn Habus-
- och hans främsta prioritet var att försvara denna viktiga hamn.
Ibn Habus behövde bygga en plats-
- som var stark geografiskt, strategiskt och militärt.
Ett fort som var ointagligt.
Hans lösning var Alcazaba.
Uppe på en kulle i stadens sydöstra utkant-
- har Alcazaba utsikt över hamnen och dominerar omgivningarna.
Geografiskt sett är det en stark position.
Ett anfall skulle ses från alla håll i citadellet.
Men det är försvarsdesignen som gör citadellet unikt.
Det hade två våningar, en hög yttermur med torn med jämna mellanrum-
- och en befäst inre inhägnad som skyddade palatset.
Även om angriparna tog sig igenom den befästa ingången-
- skulle de hamna i en labyrintliknande gång-
- och möta en rad starka portar.
Anfallare behöver flyt och snabbhet för att ta ett sånt här slott.
Den här konstruktionen, med dess tvära svängar och kurvor-
- och trånga utrymmen, förhindrar det flytet.
Attackstyrkan får aldrig den fart den behöver för att erövra citadellet.
Men den största faran kom ovanifrån.
Den anfallande armén möttes av spjut, kokande olja, avfall-
- eller försvararens huvudvapen: pilbågen och armborstet.
Armborst var lätta att använda och träffsäkra på kort avstånd-
- med bröstvärnen som skydd medan man laddade om.
Pilbågen, i skickliga händer, var idealisk för snabbskjutning.
De perfekta vapnen för att försvara citadellet.
När angriparna kom ut på den öppna borggården-
- sprang de rätt in i en mordisk skur av pilar-
- som kom från alla vinklar.
Högt uppe på dessa murar syns Ibn Habus geniala design tydligt.
Vi har torn och gångbroar som skyddar andra torn-
- och gångbroar med korsande eld.
Angriparna möts inte bara av en, utan flera försvarslinjer.
Det är genialt.
Det var ett slags dödligt medeltida dataspel-
- med stigande nivåer av omöjlighet.
Folket som byggde dessa palats måste ha känt-
- att de var bortom attack-
- säkra och trygga i sitt maktcitadell.
Alcazabas försvar var så formidabelt-
- att ingen under de första 400 åren-
- försökte belägra det.
Men räkenskapens dag var på väg.
De kristna arméerna fortsatte gradvis att avancera söderut-
-tills allt som fanns kvar av Al-Andalus på 1400-talet-
-var emiratet Granada.
Styrt från Granadas praktfulla Alhambrapalats-
- skulle det islamiska Spanien ställas inför sin svåraste prövning.
De kristna kung Ferdinands och drottning Isabellas arméer-
- var nu fler än morernas och de var på väg mot Málaga.
De hade med sig toppmoderna vapen.
Artilleri som kunde skjuta rakt in i befästningens hjärta.
I maj 1487 omringade Ferdinands och Isabellas arméer staden Málaga-
- med 80 000 soldater och Spaniens största artilleri nånsin.
De blockerade hamnen, så att ingen eller inget kunde ta sig in eller ut.
Sen krävde de att morerna skulle kapitulera.
Men de 15 000 moriska försvararnas ledare stod på sig och karismatiske-
- Hamet el Zegri vägrade, och han hade orsak att vara självsäker.
Morerna hade uppdaterat Málagas försvar-
- med en imponerande, ända upp till fyra meter tjock mur runt staden-
- och en extra yttre mur som skydd mot angrepp från norr.
Men El-Zegris hemliga vapen låg i öster-
- där en brant kulle erbjöd en strategisk utsiktspunkt.
Här hade morerna byggt ett andra-
- hårt befäst slott som tornade upp sig över Alcazaba.
Slottet Gibralfaro.
Gibralfaro var verkligen toppmodernt.
El Zegrís största fördel var att befästningen hade byggts-
- med modern teknologi i åtanke-
- med vetskapen om att de kunde attackeras med krut och kanoner.
Se dig omkring - vi befinner oss på en upphöjd position-
- högt uppe på berget.
Den här positionen är strategiskt viktig eftersom den har högre mark.
Det innebar att försvararna i Gibralfaro-
- kunde beskjuta en anfallande armé hela dagen lång-
- medan angriparna stod hjälplösa.
Bröstvärnen och tornen var byggda på en viss höjd.
Det gjorde det omöjligt för Ferdinands och Isabellas kanoner att nå toppen.
Málaga hade de starkaste befästningarna i hela Al-Andalus.
Men det stod inför den största eldkraften landet nånsin hade sett.
Spaniens, islams och kristendomens framtid hängde på slaget.
Det började med att Ferdinands kanoner öppnade eld.
Efter veckor av bombardemang bröt de slutligen igenom den yttre muren.
Morerna kämpade hårt för att hålla Ferdinands trupper ute-
-men till slut tvingades de retirera bakom stadsmuren.
Försvararna tycks ha fastnat i en fälla-
- där de kommer att förgöras.
Nu tog Ferdinand in ett nytt vapen, sina tunga kanoner-
- som avfyrade 30 kg tunga järnkulor-
- för att försöka krossa Málagas stadsmurar.
Men murarna höll.
El Zegri vägrade kapitulera-
- och utförde räder för att terrorisera de kristna lägren-
- så de kristna bestämde sig för att eskalera, och i drottning Isabella-
- hade de ett logistikgeni som kunde göra det.
De tog in tusentals fler trupper och mobila belägringstorn.
Som gensvar grävde morerna under tornen och sprängde dem.
Men hur hårt morerna än kämpade kunde de inte ta sig igenom blockaden.
Angriparna lyckades stoppa importen av mat och vattnet tog slut.
Efter tre månaders strider-
- förstörde Ferdinand tornet som vaktade en viktig bro till staden-
- så att de kristna trupperna kunde välla in.
Vid det här laget hade invånarna i Málaga börjat äta katter-
- hundar och löv, och den 13 augusti-
- bad de Ferdinand och Isabella om nåd.
Men El Zegri och hans trupper i Alcazaba vägrade kapitulera-
- i hopp om att förstärkningar skulle anlända.
Mot alla odds så kämpade de vidare.
Till slut tvingades försvararna i Alcazaba-
- förflytta sig från positionen här uppe till Gibralfaro.
Alcazaba var sammankopplat med Gibralfaro-
- via en befäst korridor som hette Coracha.
Coracha var en flyktväg där soldater och vapen-
- kunde flyttas när man rörde sig från ett citadell till ett annat.
El Zegris män tog sig via Coracha till Gibralfaro.
Där gav fienden allt de hade, men de kunde inte bryta försvaret.
El Zegri höll ut inne i fästningen i ungefär en vecka, men till slut-
- var det inte befästningarna som fallerade.
Hans förstärkningar kom aldrig.
Ferdinand hade krossat dem innan de nådde Málaga.
När El Zegri insåg det hade han inget val.
Den 19 augusti 1487, kapitulerade han till slut.
De flesta av hans trupper och Málagas invånare såldes som slavar.
El Zegri själv dog i fängelse.
Runt Málaga ersattes den muslimska symbolen månskäran-
- av korset.
Den lilla moskén i Gibralfaro helgades som ett kristet kapell.
Men det skulle dröja ytterligare fem år av blodiga strider-
-innan Ferdinand och Isabella slutligen erövrade Granada år 1492.
Efter nästan 800 år var hela Spanien återigen kristet.
Men det här maktparet hade bara påbörjat sina erövringar.
Samma år fattade de ett avgörande beslut-
- och chansade på att finansiera sjömannen Christofer Columbus-
- för att hitta en rutt till Indien genom att resa västerut.
Ur askan av det islamiska kalifatet-
- skulle ett nytt imperium resa sig:
Det spanska imperiet.
I oktober 1492 landsteg Christofer Columbus i Bahamas-
- med bara tre små skepp.
En seismisk händelse som skulle göra Spanien till en supermakt.
Dess nya imperium spred sig snart genom Karibien-
-och stora delar av Nord- och Sydamerika.
Men för ursprungsbefolkningen var det en katastrof.
Med modernisering och en ny religion kom slaveri.
Miljontals dog av krig och sjukdomar medan spanjorerna tog stora mängder-
- guld och silver tillbaka till moderlandet.
Det mesta av skatten kom via Atlanthamnen i Cádiz-
- en stad belägen på spetsen av en smal halvö.
Historikern Claudio Lozano har undersökt-
- hur dessa rikedomar gjorde Cádiz sårbart för Spaniens fiender.
Så fort man förde med sig denna rikedom från den nya världen-
- och inte bara rikedomar, utan även mytologin om El Dorado-
- och en rik, ny värld, blev alla landstigningsplatser-
- särskilt Cádiz, genast en måltavla.
Den värsta attacken mot Cádiz kom 1596-
- under ett 20 år långt krig med protestantiska England och Holland.
150 skepp plus 15 000 män-
- under drottning Elisabet I:s befäl.
I gryningen söndagen den 30 juni öppnade den brittiska flottan eld-
- mot de spanska skeppen som vaktade skattflottan i bukten.
Cádiz kanoner och krigsfartyg kunde inte stoppa angriparna-
- som tog sig in i bukten och löpte amok bland skattflottan.
Sen bröt de sig in i staden och plundrade den.
Besättningarna härjade i staden-
- brände ner varenda byggnad och plundrade alla skatter de kunde.
Föreställ er skräcken hos invånarna som såg sin stad brinna.
Deras älskade dödades och allt av värde stals från dem.
När terrorattacken var över låg Cádiz i ruiner.
Det var en katastrof för Spanien.
Förlusten av Cádiz hotade hennes försörjningsvägar och själva imperiet.
Spanjorerna tvingades välja mellan att skydda Cádiz eller överge det.
Så Spaniens kung bestämde sig för en ambitiös plan att återuppbygga den-
- under landets främsta militäringenjör, Cristobal de Rojas.
För att göra Cádiz ointagligt-
- anammade de Rojas det senaste från europeiska toppmoderna fort.
För att skydda staden mot angrepp från havet-
- byggde han ett stjärnformat fort - Castillo de Santa Catalina.
Dess spetsiga bastioner beväpnade för defensiv eld i alla riktningar.
Själva bukten skyddades av en naturlig port-
- på den tiden utan broar som korsade den.
De Rojas byggde två nya fort för att skydda den.
På den östra stranden, Castillo Matagorda.
På den västra stranden, Castillo San Lorenzo de Puntales.
Tillsammans gav forten spanjorerna fullständig kontroll-
- över sjövägarna in och ut ur bukten.
För att skydda invånarna förlängdes Cádiz eget försvar med en tjock-
- tungt beväpnad mur.
Cádiz försvar mot havsattacker-
- var det mest ambitiösa militära arbetet i landet-
- och förvandlade staden till en av de bäst skyddade i Spanien.
Under de följande två århundradena-
-utsattes Cádiz för en rad attacker av England och dess allierade.
Men tack vare dess robusta befästningar-
- lyckades ingen av dem bryta sig igenom till staden eller bukten.
Cádiz verkade ointagligt.
Och Spaniens imperium fortsatte att blomstra-
- ända fram till slutet av 1700-talet.
Men ett nytt hot kom från ett växande imperium i norr.
Hela Spanien var beroende av Cádiz befästningar för att överleva.
1803 började Napoleonkrigen.
Först stöttade Spanien Frankrike mot Storbritannien och Portugal-
- men det förändrades dramatiskt när Napoleon invaderade Spanien.
1808 flydde den spanska regeringen först från Madrid till Sevilla-
-och retirerade sen ända till Cádiz.
Cádiz var Spaniens sista hopp för att åter bli självständigt.
Kunde Cádiz nu försvara sig mot en attack från land-
- av Napoleons mäktiga armé?
Sen 1500-talet hade den formidabla Puerta de Tierra-
- eller "landporten" dominerat infarten till staden-
- men den bröts igenom under engelsmännens attack år 1596.
Så Cristobal de Rojas var tvungen att förbättra markbefästningarna.
Han designade enorma sicksackande bastioner-
- med djupa diken och sluttande vallar.
En skrämmande utmaning för alla inkräktare.
Och även om, vilket var vanligt-
- angriparna lät gruvarbetare gräva under murarna, fick de en chock.
Grottexperten Eugenio Belgrano-
- tar med sig Claudio för att se Cádiz hemliga underjordiska vapen.
Under 1700-talet byggde spanjorerna ett nätverk av tre kilometer tunnlar-
- under befästningarna.
Tunnlarna hade små rum som vi kallade "hornillos"-
- som fylldes med krut.
När ingenjören visste att fiendens tunnel närmade sig-
- sprängde de hela tunneln-
- vilket gjorde det omöjligt att belägra Cádiz.
Det är imponerande att det underjordiska försvaret kombinerat-
- med markförsvaret gör staden helt ointaglig.
Fransmännen upptäckte att landporten inte bara var ointaglig-
- bukten svärmade av krigsfartyg från Spaniens allierade, Storbritannien.
Deras bästa chans var att närma sig från andra sidan bukten-
- längs halvön Trocadero för ett över- raskningsanfall mot Fort Matagorda-
- som inte var utrustat för ett landanfall.
Brittiska förstärkningar kallades in för att försvara fortet.
Ett kompani från 94:e fotregementet-
- skickades ut för att frakta vapen och män över bukten.
Men det räckte inte.
Ansträngningen var meningslös på grund av den otroliga-
- kraften från det franska artilleriet.
Inför fransmännens 30 tungkalibriga kanoner som avfyrade 11-kilosskott-
- var den försvarande garnisonen bestående av 140 män chanslös.
Slaget var hårt för försvararna. Hälften av dem sårades eller dödades.
De återstående männen tvingades retirera.
Men även med fransmännen i Matagorda-
- var invånarna i Cádiz över tre kilometer bort-
- utom räckhåll för deras kanoner och skyddade av den kungliga flottan.
Napoleons ingenjörer kläckte en djärv plan för att bygga ett nytt vapen-
- med mycket större räckvidd än någon annan kanon.
Själva Fort Matagorda finns inte längre-
- men nära platsen där det en gång stod finns enorma betongfötter kvar.
En rad plattformar för att stötta tio enorma haubitsar-
- med en räckvidd på upp till fem kilometer, som lätt nådde Cádiz.
De var kända som stora mörsare.
Nu släppte fransmännen lös ett massivt bombardemang-
- med enorma exploderande granater mot Cádiz.
Men denna teknologi var oprövad.
Mörsaren var väldigt kraftfull, men den var oexakt.
Många av granaterna exploderade aldrig.
En av granaterna föll i staden, över en fullsatt plats-
- och ingen skadades.
Belägringen pågick i åtta månader, men Cádiz förblev ointagligt.
Väl försörjda och tungt beväpnade-
- skickade de gerillakrigare för att störa de franska försörjningslinjerna.
Runt om i Spanien blev sådana gerillaattacker-
- en växande mardröm för Napoleon.
I norr, med hjälp av portugiser och britter, drev de tillbaka fransmännen-
- och hotade att skära av Napoleons styrkor runt Cádiz.
Så, den 24 augusti 1812-
- packade de franska belägrarna äntligen ihop och begav sig hemåt.
Spaniens regering hade skyddats.
Cádiz var den enda staden i Västeuropa som stod emot Napoleons anfall.
Alla försvar fungerade perfekt. Det är mycket imponerande.
Cádiz stod emot.
Halvökriget var sista gången en utländsk makt ockuperade Spanien.
Men konflikten lämnade landet i spillror.
Det följande århundradet skulle landet splittras över väldigt olika idéer-
- kring hur ett modernt Spanien skulle se ut.
Efter Napoleonkrigen började det spanska imperiet kollapsa.
I början av 1900-talet fanns det nästan inget kvar.
Utan rikedomen som imperiet förde med sig-
- reducerades Spanien till en av Europas fattigaste jordbruksekonomier.
Konflikten växte mellan de som föredrog moderna idéer-
- som demokrati eller socialism-
- och de som längtade efter ett mäktigt imperiums ärorika förflutna-
- en stark kyrka och en stark auktoritär stat.
År 1936 inledde högerextrema rebeller ledda av Francisco Franco-
- en militärkupp mot den socialistiska republikanska regeringen-
- under Manuel Azaña.
En polariserad nation drogs in i ett våldsamt inbördeskrig.
Urbana områden i sydost stödde Azañas republikanska regering-
- medan de konservativare i norr-
- och sydväst främst stödde Francos nationalister.
En republikansk-stöttande stad blev ökänd för en ny typ av krigföring-
- som först sågs under spanska inbördeskriget: Guernica.
Det var måndagen den 26 april 1937 och marknadsdag.
Torget var fullt när kyrkklockorna i Santa Maria slog larm.
Nationalistiska flygplan förmörkade himlen ovanför.
Under tre timmar regnade 50 ton högexplosiva-
- brandbomber ner-
- och jämnade tre fjärdedelar av staden med marken.
De som försökte fly besköts skoningslöst av jaktplan.
Hundratals dödades och skadades.
Skräcken fångades i Picassos chockerande målning "Guernica".
Och Guernica var bara en av många.
Spanska inbördeskriget blev historiens första krig-
- där man systematiskt bombade civila-
- och det skedde över hela landet.
F.d. marinsoldaten Arthur Williams är en militärhistoriker och pilot-
- som besöker Spanien för att undersöka bombningarna-
- och det extraordinära gensvaret från civilbefolkningen här.
Idag är svårt att föreställa sig den där helt vanliga dagen-
- när tusentals människor som bara skötte sitt-
- tvingades försvara sig mot en oanmäld attack-
- när bomber började falla-
- och granater explodera på slumpmässiga ställen.
Man kan bara föreställa sig det blodiga kaoset och förvirringen.
Men hur fick en rebell som Franco tag på de här maskinerna?
Flygplanen levererades av Nazityskland och fascistiska Italien.
Båda såg en strategisk fördel i att neutralisera Spanien-
- inför framtida konflikter.
De tyska planen kallades Kondorlegionen-
- och hade nationalistiska diagonala kors på vingarna.
De var en ny generation flygplan-
- som kom att bli andra världskrigets skräckinjagande nazistsymboler.
Och det som möjliggjorde denna död från himlen:
Ett nytt jaktplan, ett av planen som besköt civila den där dan i Guernica.
Det här är Messerschmitt BF109.
Det var ett av de viktigaste planen-
- i militärflygets historia.
Bara några månader efter dess jungfrufärd-
- skickades tre BF109:or till Spanien för verkliga tester-
- och när planet introducerades var det sin tids mest avancerade jaktplan.
Tyskarna tog med sig 150 stycken till spanska inbördeskriget.
Dess lätta skrov och smala vingar gav det en fart och manöverförmåga-
- som 1936 gjorde det till världens mest fruktade jaktplan.
Det republikanska flygvapnet hade ett mindre antal sovjetiska-
- och föråldrade plan som inte kunde mäta sig med dem.
BF109 understödde bombplan i ett stort antal luftattacker-
- som riktade in sig på civilbefolkningen över hela Spanien.
Flygplanets överlägsenhet i luften var nyckeln-
- till den förödande påverkan som räderna hade.
I vissa städer organiserade sig civila för att försvara sig mot attackerna.
Och här i den sydliga staden Almería tog man fram något extraordinärt.
För att avslöja detta försvars- mästerverk måste vi gå under jorden.
Under Almerías gator finns nästan fem kilometer underjordiska gångar-
- som lokalt kallas refugios.
Men det fascinerande med tunnlarna är att det inte är en militär byggnad.
Det handlar inte om att skydda soldater eller hjälpa en motoffensiv.
De var bara till för att rädda livet på vanliga människor.
Det krävdes en enorm gemensam ansträngning.
Från och med januari 1937-
- hjälpte hundratals frivilliga gruvarbetare att gräva tunnlarna.
De grävde ut tunnlarna för hand med hackor och spadar.
Arbetarna stod under en enorm tidspress för att bli klara-
- i vetskap om att katastrofen kunde komma när som helst.
Men efter bara några månader-
- skulle skyddsrummen utsättas för deras största prövning-
- i en av inbördeskrigets mest chockerande händelser.
Den 29 maj 1937, utanför den spanska ön Ibizas kust-
- fick sovjetiska bombpiloter som flög för den spanska regeringen syn på nåt-
- som identifierades som en nationalistisk slagkryssare.
Först efter att de träffat den och dödat eller skadat runt hundra sjömän-
- upptäckte de sitt misstag.
Det var ett icke-stridande tyskt krigsfartyg på patrull - Deutschland.
Hitler var rasande och beslöt sig för att hämnas på Almería.
I gryningen den 31 maj, fyra månader efter att bygget påbörjats-
- togs Almerias skyddsrum, endast till en fjärdedel klart, i bruk.
Tyska krigsfartyg förtöjda vid kusten öppnade eld mot staden.
Folk började strömma in i tunnlarna-
- i ett desperat försök att ta skydd från helvetet som pågick ovan jord.
Hundratals tunga granater regnade ner över Almería-
- och förstörde 200 byggnader.
Föreställ er hur det måste ha varit-
- i dessa klaustrofobiska rum med tusentals människor-
- män, kvinnor, barn, äldre, i kvävande förhållanden-
- som bara försökte fly från mardrömmen där ovan.
Det enda försvaret de hade var nio meter jord.
Fyrtio civila dödades.
Men det kunde ha blivit hundratals om det inte vore för skyddsrummen.
Så fort kusten var klar-
- var arbetarna tvungna att fortsätta gräva tunnlar genom staden.
Skyddsrummen designades som livsuppehållande system-
- som var kopplade till tjänsterna ovan jord.
En av de geniala aspekterna gällande skyddsrummen är det faktum-
- att de utnyttjade stadens redan existerande infrastruktur-
- för att försörja de tusentals människor som sökte skydd här nere.
Människan behöver ju mat och vatten för att överleva-
- så tunnlarna löpte-
- under stadens existerande marknadstorg.
Trappor kopplade ihop matmarknaden och sjukhuset med skyddsrummen.
Sjukhuspersonalen, så fort lufträderna började-
- kunde ta sina patienter och utrustning-
- och allt de behövde, ner hit, väldigt snabbt.
Det här var en fullt fungerande operationssal.
En sån behövdes, för där uppe föll bomberna.
Sårade kom ner hit i en strid ström.
De måste tas om hand.
Det är omöjligt att bedöma de psykologiska skadorna på de civila-
- men det finns en antydan i tunnlarna om hur det påverkade barn.
Om vi ser på den här pelaren-
- kan man se grov graffiti som avbildar den tidens scener.
Här har vi flygplan.
Titta, fyra av dem kommer emot oss.
Där är propellrarna, underredet.
Och det här är ett hus.
Jag antar att det här ska föreställa bomberna som släpps över staden.
Här hade vi barn som ritade vad de såg-
- och det var stridsplan som flög över hus-
- och krigsfartyg som bombade deras stad.
Och i ungdomens oskuldsfullhet har de fångat ett ögonblick i tiden.
Från det att man började bygga dessa skyddsrum till slutet av kriget-
- utsattes Almería för cirka 40 bombräder från luften.
Skyddsrummen kan ha räddat tusentals liv.
De underjordiska tunnlarna är inget fort eller slott.
De är inte byggda för att hysa vapen-
- eller ge soldater ett militärt övertag.
De är byggda för att skydda oskyldiga civila.
Det gör dem till ett av de mest imponerande försvarssystemen-
- i hela Europa.
Tack vare sitt luftherravälde-
-var nationalisterna på väg mot seger.
Den 31 mars 1939 tvingades Almería, ett av de sista republikanska fästena-
- att kapitulera.
Dess invånare kom upp ur sina underjordiska skyddsrum, oskadda-
- men till nyheten om en total nationalistisk seger.
Efter kriget glömdes Almerías tillflyktsorter bort i nästan 60 år.
När de öppnades igen var Francos militaristiska regim sen länge borta.
Idag handskas Spanien fortfarande med nationella skillnader-
- men har fredligt förvandlats till en progressiv demokrati.
En plats där motsägelsefulla idéer oftare hanteras-
-med dialog än våld.
Dess militär har backat från politiken och ser återigen global ut-
-men istället för att skydda skattflottor-
-deltar den i säkerhetsoperationer under NATO-
-EU och FN.
Text: Isa Leppikorpi