I dag er det et av Europas største demokratier og militærmakter.
Men ved krysset mellom kontinenter-
- har Spania flere ganger opplevd invasjoner-
fra både innsiden og utsiden av Europa.
Det har vært slagmarken for konflikt over land,-
- rikdom og mer enn noe annet: ideer.
Dette er den ekstraordinære historien om Spanias forsvar.
Fra århundrer med religiøs kamp.
Det virker som de er fanget i en felle, hvor de vil bli tilintetgjort.
Gjennom brutale kamper for å beskytte rikdommene i imperiet.
Da de var ferdige med terrorangrepet på byen, lå Cadiz i ruiner.
Alt førte til en av de mest bitre borgerkrigene i det 20. århundre.
Folk strømmet inn i tunnelene.
Tusenvis av menn, kvinner, barn, eldre,-
- som bare prøver å unnslippe marerittet over hodet sitt.
Hvert land er fanget av sin geografi,-
- og grenser til fjell, elver,-
- hav eller stein.
Og hvert land må forsvare grensene mot angrep.
På land, i luften og ute til havs.
Denne serien utforsker de utrolige strukturene,-
- geniale våpen og strålende strategier-
- som har formet Europas mest kampherdete land-
- de siste tusen årene-
- og spilt en viktig rolle i å skape de nasjonene vi ser i dag.
Spanias store slott, palasser og katedraler-
- er blant de største og mest eksotiske i Europa.
Slående monumenter, som hvisker en nasjons episke historie.
Landets sjel, skapt i brutal konflikt under to mektige imperier.
På Europas sørvestkyst utgjør Spania mesteparten av den iberiske halvøy.
Den berører nesten nordspissen av Afrika.
Og for 1300 år siden-
-sto den ved grensen til det største imperiet verden hadde sett.
Et mektig islamsk kalifat, som strekker seg fra Sentral-Asia-
- helt til Gibraltarstredet, der det i år 711-
- skulle forandre Spania for alltid.
Hærer på flere tusen islamske krigere-
- grep etter Spanias fruktbare land og store mineralressurser.
I løpet av noen få år-
-hadde inntrengerne tatt mesteparten av den iberiske halvøy for kalifatet.
Det var bare begynnelsen på en lang konflikt mellom det kristne Europa-
- og de nordafrikanske inntrengerne.
Historiker dr. Onyeka Nubia har kommet til Sørvest-Spania,-
- for å undersøke taktikkene og kampene i denne konflikten.
De som kom fra Afrika-
- og Lille-Asia kalles maurere,-
- og de skulle herske over store deler av den iberiske halvøy-
- i nesten åtte århundrer.
De kalte kongeriket sitt Al-Andalus.
Og maurerne tok med seg til Al-Andalus en sofistikert ny kultur.
Hvordan var det å leve under maurisk kultur?
Denne kulturen var en syntese av antikkens greske,-
- romerske og afrikansk maurisk med islamske muslimske tradisjoner-
- blandet sammen, og det du ser her med rennende vann-
- og underjordisk varme viser den sivilisasjonen, den overdådigheten,-
- den finstasen, kanskje noen av de mest avanserte sivilisasjonene-
- som fantes i Vest-Europa på den tiden.
Sør i landet blomstret det islamske Spania og ble rikt.
I nord begynte kristne hærer å ta tilbake territorier.
Al-Andulus ble også sårbar for økende trusler om invasjon fra havet.
I kampen for overlevelsen av det islamske Spania,-
- skulle ett sted vise seg kritisk, en lukrativ handelsforbindelse,-
- som knyttet Al-Andulus til resten av den muslimske verden:
Den sørlige havnen i Málaga.
I 1057 var Málaga kontrollert av en ambisiøs islamsk krigsherre:
Emiren av Granada, Badis Ibn Habus,-
- og hans førsteprioritet var å forsvare denne viktige havnen.
Ibn Habus måtte bygge et sted-
- som var sterkt geografisk, strategisk og militært.
Et uinntagelig fort.
Løsningen hans var Alcazaba.
På en ås på den sørøstlige kanten av byen-
- har Alcazaba utsikt over havnen og dominerer omgivelsene.
Geografisk sett er den i en sterk posisjon.
Angrep, hvis det kom, ville bli sett fra alle kanter av citadellet.
Men det er forsvarsdesignet til citadellet som gjør det unikt.
Det hadde to lag, en høy ytre vegg med regelmessige tårn-
- og en forsterket indre innhegning som beskyttet palasset.
Selv om angriperne brøt seg inn i den sterkt forsterkede inngangen,-
- befant de seg i en labyrintaktig passasje-
- med en rekke sterke porter.
En angrepsstyrke trenger fremdrift og fart for å ta et slott som dette.
Denne designen, med sine skarpe svinger og bøyninger,-
- og de trange områdene, forhindrer det momentet.
Angrepsstyrken får aldri hastigheten den trenger for å erobre citadellet.
Men den største faren kom ovenfra.
Angrepshæren ville bli møtt av spyd, kokende olje, avfall-
- eller forsvarernes hovedvåpen: den korte buen og armbrøsten.
Armbrøsten var enkel å bruke og dødelig nøyaktig på kort sikt,-
- med brystvernet som beskyttelse ved lading.
I dyktige hender var den korte buen ideell for raske skudd.
De perfekte våpnene til å forsvare citadellet.
Da angriperne kom ut på den åpne gårdsplassen,-
- støtte de på en morderisk skur av piler og bolter-
- fra alle vinkler.
Høyt oppe på disse murene er Ibn Habus' geniale design tydelig.
Vi har tårn, skytetårn og gangveier som beskytter andre tårn,-
- skytetårn og gangveier i kryssende linjer for ildgiving.
Enhver angriper blir møtt av ikke bare én, men flere forsvarslinjer.
Det er genialt.
Det var et dødelig dataspill fra middelalderen-
- med økende nivåer av umulighet.
De som bygde disse palassene, må ha følt-
- at de ikke kunne angripes,-
- at de satt trygge i sitt mektige citadell.
Alcazabaens forsvar var så formidabelt-
- at i de første 400 årene-
- var det ikke et eneste forsøk på å beleire det.
Men dommedag nærmet seg.
De kristne hærene fortsatte gradvis sørover-
-til det 15. århundre. Alt som var igjen av Al-Andalus-
-var emiratet Granada.
I Granadas overdådige Alhambra-palass-
- skulle det islamske Spania snart settes på prøve.
Kong Ferdinand og dronning Isabella soldater-
- var nå flere enn maurerne, og de var på vei mot Málaga.
Med dem tok de med seg topp moderne våpen.
Artilleri, med kraften til å skyte inn i hjertet av citadellene.
I mai 1487 omringet Ferdinand og Isabellas hærer byen Málaga-
- med 80 000 soldater og det største artilleriet Spania hadde sett.
De blokkerte havnen så verken folk eller forsyninger kom inn eller ut-
- og krevde så at maurerne overga seg.
Men lederne av bare 15 000 mauriske forsvarere, den harde og karismatiske-
- Hamet el Zegri nektet, og han hadde grunn til å være selvsikker.
Maurerne hadde oppdatert Málagas forsvar-
- med en imponerende vegg opptil fire meter tykk rundt byen-
- og en ekstra yttervegg som beskyttelse mot angrep fra nord.
Men El-Zegris hemmelige våpen lå mot øst,-
- der en bratt bakke ga et strategisk utsiktspunkt.
Her hadde maurerne bygget et ekstra-
- sterkt forsterket slott med god oversikt over Alcazaba.
Gibralfaro-slottet.
Gibralfaro var topp moderne.
El Zrí sin største fordel var at denne befestningen hadde blitt konstruert-
- med moderne teknologi i tankene,-
- med kunnskapen om at de kan bli angrepet med krutt, kanoner og våpen.
Se deg rundt og se at vi er i en forhøyet posisjon,-
- høyt oppe på dette fjellet.
Denne posisjonen er strategisk viktig, for den ligger i høyere terreng.
Det betydde at forsvarerne i Gibralfaro-
- kunne skyte på en angrepshær dagen lang,-
- mens angriperne ikke kunne gjøre noe med det.
Brystvernet og tårnene ble konstruert med en spesiell høyde,-
- noe som gjorde det umulig for Ferdinand-
- eller Isabellas kanoner eller våpen å nå toppen.
Málaga hadde de sterkeste festningene i hele Al-Andalus.
Men de sto overfor den største ildkraften landet hadde sett.
Spanias, islams og kristendommens fremtid avhang av det kommende slaget.
Det begynte med at store batterier av Ferdinands kanoner åpnet ild.
Etter flere ukers bombardement brøt de endelig gjennom muren.
Maurerne kjempet hardt for å holde Ferdinand ute,-
-men til slutt måtte de trekke seg tilbake bak hovedmuren.
Det virker som om forsvarerne nå er fanget i en felle-
- der de vil bli fullstendig ødelagt.
Ferdinand tok med et nytt våpen, sine tunge Lombard-kanoner,-
- som avfyrte 30 kilos jernskudd-
- for å prøve å knuse Málagas hovedmurer.
Men murene holdt stand.
Han nektet fortsatt å overgi seg-
- og utførte raid for å terrorisere de kristne leirene.
De kristne bestemte seg for å eskalere, og i dronning Isabella-
- hadde de en mesterhjerne til å gjøre det.
De hentet inn tusenvis av soldater og mobile beleiringstårn.
Som respons gravde maurerne under tårnene og sprengte dem.
Men uansett hvor hardt de kjempet, kunne de ikke bryte blokaden.
Angriperne klarte å stoppe importen av mat, og vannet gikk tomt.
Endelig, etter tre måneders kamp,-
- ødela Ferdinand tårnet som voktet en nøkkelbro til byen,-
- slik at kristne tropper kunne strømme inn.
Nå hadde innbyggerne i Málaga spist katter,-
- hunder og løv. Den 13. august-
- overga de seg til Ferdinand og Isabellas barmhjertighet.
Men El Zegri og troppene hans i Alcazaba nektet å overgi seg-
- og håpet fortsatt på forsterkninger.
Mot alle odds kjempet de videre.
Til slutt ble forsvarerne i Alcazaba-
- tvunget vekk fra posisjonen sin her oppe til Gibralfaro.
Alcazaba var knyttet til Gibralfaro-
- med en forsterket korridor kalt Coracha.
Coracha var en fluktrute der soldater og våpen-
- kunne flyttes ved tilbaketrekning fra et citadell til et annet.
El Zegrí sine menn klatret opp Coracha til Gibralfaro.
Der kastet fienden alt på dem, men de kunne ikke bryte ned forsvaret.
El Zegri holdt ut inne i komplekset i omtrent en uke, men til slutt-
- var det ikke befestningen som sviktet.
Forsterkningene hans kom aldri.
Ferdinand hadde knust dem før de kom til Málaga.
Da El Zegri innså dette, hadde han ikke noe valg.
Den 19. august 1487 overga han seg til slutt.
De fleste av troppene og innbyggerne i Málaga ble solgt som slaver.
El Zegri døde i fengsel.
Rundt Málaga ble det muslimske symbolet på halvmånen erstattet-
- med korset.
Den lille moskeen i Gibrilfaro ble vigslet som et kristent kapell.
Men det tok Ferdinand og Isabella ytterligere fem år med blodige kamper-
-til de endelig inntok Granada i 1492.
Etter nesten 800 år var hele Spania kristent, nok en gang.
Men dette maktparet hadde bare så vidt begynt sine erobringer.
Samme år tok de en betydningsfull avgjørelse-
- og sjanset på å finansiere en ung sjømann ved navn Christopher Columbus-
- for å lete etter en rute til India ved å dra vestover.
Ut av asken fra Det islamske kalifatet-
- var et nytt imperium i ferd med å stige frem:
Det spanske imperiet.
I oktober 1492 ankom Christopher Columbus til Bahamas-
- med bare tre små skip.
En seismisk hendelse som ga Spania statusen som verdenssupermakt.
Dens nye imperium spredte seg snart gjennom Karibia-
-og store deler av Nord- og Sør-Amerika.
Men for urbefolkningen var det en katastrofe.
Sammen med modernisering og en ny religion kom slaveri.
Millioner døde av krig og sykdom, mens spanjolene fraktet store mengder-
- gull og sølv tilbake til moderlandet.
Mesteparten av skatten kom gjennom havnen i Cádiz i Atlanterhavet,-
- en by som er usikkert plassert på tuppen av en smal halvøy.
Historiker Claudio Lozano har studert-
- hvordan disse rikdommene også gjorde Cádiz sårbar for Spanias fiender.
Idet man henter all denne rikdommen fra den nye verden,-
- og ikke bare rikdommen, men også all mytologien om El Dorado-
- og om en veldig rik New World, jeg mener alle landgangspunktene,-
- spesifikt Cadiz, blir da et mål umiddelbart.
Det verste angrepet på Cadiz kom i 1596,-
- under en to tiår lang krig mot det nyprotestantiske England og Nederland.
150 skip pluss 15 000 menn-
- under kommando av dronning Elizabeth 1.
Ved daggry søndag 30. juni åpnet den engelske marinen ild-
- mot de spanske skipene som voktet Skatteflåten i bukta.
Cadiz' kanonbatterier og krigsskip klarte ikke å stoppe angriperne-
- som gikk inn i bukta og gikk amok blant Skatteflåten.
Så brøt de seg inn i byen og plyndret den.
Mannskapene herjet i hele byen.
De brant alle bygningene og plyndret alle skattene de fant.
Tenk deg frykten for de som bor her, å se byen sin brenne,-
- at deres kjære ble drept og at alt av verdi ble stjålet fra dem.
Da de var ferdige med terrorangrepet på byen, lå Cadiz i ruiner.
Det var en katastrofe for Spania.
Tapet av Cádiz truet forsyningsrutene og selve imperiet.
Spanjolene måtte ta et valg, enten beskytte Cádiz eller forlate byen.
Kongen av Spania bestemte seg for en ambisiøs plan for gjenoppbygging-
- under landets fremste militære ingeniør: Cristobal de Rojas.
For å gjøre Cadiz uinntakelig-
- tok de Rojas i bruk de nyeste ideene fra europeiske toppmoderne festninger.
For å beskytte byen mot angrep fra havet-
- bygde han et stjerneformet fort, Castillo de Santa Catalina.
Det er spisse bastioner, bevæpnet for skyting i alle retninger.
Bukta var beskyttet av en naturlig port.
Ingen bro krysset den på den tiden.
De Rojas designet to nye fort for å vokte den.
På østbredden ligger Castillo Matagorda.
På vestbredden ligger Castillo Puntales.
Fortene ga spanjolene full kontroll-
- over sjørutene inn og ut av bukta.
For å beskytte innbyggerne ble Cadiz' eget forsvar forsterket med en tykk,-
- tungt bevæpnet mur.
Cadiz' forsvar mot sjøangrep-
- var det mest ambisiøse militære arbeidet i landet,-
- og forvandlet byen til en av de best beskyttede i Spania.
I løpet av de neste to århundrene-
- Cadiz ble angrepet av England og hennes allierte.
Men takket være de robuste befestningene-
- klarte ingen av dem å bryte gjennom til byen eller bukta.
Cádiz virket uinntagelig.
Og Spanias imperium fortsatte å blomstre,-
- helt til slutten av det 18. århundre.
Men en ny trussel kom fra et voksende imperium i nord.
Og hele Spania var avhengig av befestningene i Cádiz for å overleve.
I 1803 begynte Napoleonskrigene.
Spania støttet Frankrike mot Storbritannia og Portugal,-
- men det skulle endre seg dramatisk da Napoleon invaderte Spania.
I 1808 flyktet Spanias regjering fra Madrid. Først til Sevilla,-
-og trakk seg så helt tilbake til Cádiz.
Cádiz var det siste håpet for å gjenvinne Spanias uavhengighet.
Kunne Cádiz forsvare seg mot et angrep fra land-
- av Napoleons mektige hær?
Siden 1500-tallet har den formidable Puerta de Tierra-
- eller "landporten", dominert ankomsten til byen,-
- men den ble brutt under det engelske angrepet i 1596.
Cristobal de Rojas måtte forbedre befestningene.
Han designet store sikksakk-bastioner,-
- med dype grøfter og skrånende voller.
En skremmende utfordring for enhver inntrenger.
Og selv om angriperne sendte ut gruvearbeidere-
- for å grave under murene, ville de få et sjokk.
Graveekspert Eugenio Belgrano-
- tar med Claudio for å se Cadiz' hemmelige undergrunnsvåpen.
På 1700-tallet bygde spanjolene et nett med tre kilometer tunneler-
- under befestningene.
Tunnelene hadde små rom som vi kalte "hornillos",-
- som var fylt med krutt.
Når ingeniøren visste at fiendens tunnel nærmet seg,-
- ville de sprenge hele tunnelen-
- og gjøre det umulig å beleire byen Cádiz.
Det er imponerende for meg at undergrunnsforsvaret kombinert-
- med bakkeforsvaret gjør byen helt uinntakelig.
Franskmennene oppdaget at ikke bare var landporten ugjennomtrengelig,-
- bukta var nå full av krigsskip fra Spanias nye allierte Storbritannia.
Deres beste sjanse var å nærme seg fra den andre siden av bukta-
- for et overraskelsesangrep på Fort Matagorda-
- som ikke var utstyrt for et angrep fra land.
Britiske forsterkninger ble tilkalt for å forsvare fortet.
Et kompani fra det 94. fotregiment-
- ble sendt for å frakte våpen og menn over bukta.
Men det var ikke nok.
Innsatsen var forgjeves på grunn av det franske artilleriets-
- overveldende ildkraft.
Franskmennene hadde 30 tunge kanoner som avfyrte 11 kgs skudd.
Det ga den forsvarende garnisonen på 140 menn liten sjanse.
Kampen var et slag for forsvarerne. Halvparten ble såret eller drept.
De resterende mennene ble tvunget til å trekke seg tilbake.
Men selv med franskmennene i Matagorda-
- var innbyggerne i Cádiz over tre kilometer unna,-
- utenfor rekkevidde for kanonene og beskyttet av den kongelige marine.
Så Napoleons ingeniører la en dristig plan om å bygge et nytt våpen-
- med mye større rekkevidde enn noen annen kanon.
Fort Matagorda fins ikke lenger,-
- men nær der den en gang sto, er det enorme betongfundamenter.
En rekke plattformer som støttet ti haubitsekanoner på 20 cm-
- og med en rekkevidde på opptil fem kilometer, langt nok til å nå Cádiz.
De var kjent som granatkanoner.
Nå slapp franskmennene løs et massivt bombardement-
- av enorme, eksploderende granater på Cádiz.
Men denne teknologien var uprøvd.
Granaten var veldig kraftig, men den var unøyaktig.
Mange av granatene eksploderer aldri.
En av granatene havnet inne i byen, på et overfylt sted,-
- og ingen ble skadet.
Beleiringen fortsatte i åtte måneder, men Cadiz forble uinntagelig.
Godt forsynt og tungt bevæpnet-
- sendte de ut soldater for å forstyrre de franske forsyningslinjene.
Gjennom hele Spania ble slike geriljaangrep-
- et økende mareritt for Napoleon.
I nord, med portugiserne og britene, presset de franskmennene tilbake-
-og truet med å avskjære Napoleons styrker rundt Cádiz.
Den 24. august 1812-
- pakket de franske beleirerne endelig sammen og dro hjem.
Spanias regjering hadde blitt beskyttet.
Cadiz var eneste by i Vest-Europa som holdt ut mot Napoleons angrep.
Alle forsvarene fungerte perfekt. Det er veldig imponerende.
Cádiz gjorde motstand.
Halvøyskrigen var siste gang en fremmed makt okkuperte Spania.
Men konflikten knuste landet.
Det neste århundret ville det rive seg selv i stykker pga. helt andre ideer-
- om hva et moderne Spania burde være.
Etter Napoleonskrigene begynte det spanske imperiet å kollapse.
Og tidlig på 1900-tallet var det nesten ingenting igjen.
Uten rikdommen som imperiet brakte med seg,-
- ble Spania redusert til en av Europas fattigste jordbruksøkonomier.
Konflikter vokste mellom de som foretrakk moderne ideer-
som demokrati eller sosialisme...
...og de som lengtet etter fortiden til et mektig imperium,-
- en sterk kirke og en sterk autoritær stat.
I 1936 startet høyreorienterte opprørere, ledet av Francisco Franco,-
- et militærkupp mot den sosialistiske "republikanske regjeringen"-
- under Manuel Azaña.
En polarisert nasjon ble sugd inn i en grusom borgerkrig.
Urbane områder i sørøst tok parti med Azanas republikanske regjering,-
- mens det mer konservative nord-
- og sørvest støttet Francos nasjonalister.
En republikansk-støttende by ble beryktet for en ny type krigføring-
- som først ble sett under den spanske borgerkrigen: Guernica.
Det var om ettermiddagen mandag 26. april 1937. Markedsdagen.
Torget var stappfullt da kirkeklokkene i Santa Maria slo alarm.
Nasjonalistfly fylte himmelen over dem.
I løpet av tre timer regnet 50 tonn høyeksplosiver-
- og brannbomber ned,-
- og ødela tre firedeler av byen.
De som prøvde å rømme, ble nådeløst beskutt av jagerfly.
Hundrevis ble drept og skadet.
Angrepet ble fanget i Picassos sjokkerende maleri "Guernica".
Og Guernica var bare én av mange.
Den spanske borgerkrigen ble historiens første krig-
- med systematisk teppebombing av sivile,-
- og det skjedde over hele landet.
Tidligere marinesoldat Arthur Williams er militærhistoriker og pilot-
- som har kommet til Sør-Spania for å granske bombingene-
- og den ekstraordinære responsen fra den sivile befolkningen her.
Det er vrient å se for seg på en vanlig dag, alle disse årene senere,-
- hvordan de tusenvis av menneskene som lever sitt travle liv-
- skulle ha forsvart seg mot et uanmeldt angrep-
- da bomber begynte å falle fra himmelen-
- og granater begynte å eksplodere på tilfeldige steder.
Du kan bare forestille deg det blodige kaoset og forvirringen som oppsto.
Men hvordan fikk en rebell som Franco tak i disse maskinene?
Flyene ble levert av Nazi-Tyskland og Fascist-Italia.
Begge så en strategisk fordel i å nøytralisere Spania-
- for fremtidige konflikter.
De tyske flyene var kjent som Condor-legionen-
- og hadde diagonale nasjonalistiske kors på vingene.
Det var en ny generasjon fly,-
- som snart skulle bli et skremmende ikon i den andre verdenskrig.
Og det som muliggjorde denne døden fra himmelen:
Et nytt jagerfly, et av flyene som bombet sivile den dagen i Guernica.
Dette er Messerschmitt BF109,-
- og det var et av de viktigste flyene i den militære luftfartshistorien.
Bare noen måneder etter jomfruturen-
- ble tre BF109 sendt til Spania for test i den virkelige verden.
Da flyet kom, var det datidens mest avanserte jagerfly.
Tyskerne tok med rundt 150 av dem til den spanske borgerkrigen.
Dens revolusjonerende lette ramme og smale vinger ga en manøvrerbarhet-
som i 1936 gjorde det til verdens mest fryktede jagerfly.
I motsetning hadde det republikanske flyvåpenet færre sovjetiske-
- og utdaterte fly som ikke kunne konkurrere.
BF109 støttet bombefly i et stort antall luftangrep-
- som rammet sivile over hele Spania.
Flyets overlegenhet i luften var nøkkelen-
- til den ødeleggende effekten raidene hadde.
Men i noen byer organiserte sivile seg for å forsvare seg mot angrepene.
Og her i den sørlige byen Almería fant de på noe utrolig.
For å avdekke dette forsvars- mesterverket må vi gå under jorden.
Under gatene i Almería ligger nesten 5 km med underjordiske passasjer,-
- lokalt kjent som "Refugioene".
Men det fascinerende med tunnelene er at det ikke er en militærbygning.
Det handler ikke om å beskytte soldater eller bistå en motoffensiv,-
- det er kun for å redde livet til vanlige folk.
Det krevde en stor felles innsats.
Fra januar 1937-
- hjalp hundrevis av frivillige og gruvearbeidere til med tunnelene.
De gravde tunnelene for hånd med hakker og spader.
Arbeiderne slet under intenst tidspress for å bli ferdige,-
- vel vitende om at katastrofen kunne komme fra himmelen når som helst.
Men bare noen måneder inn i den enorme oppgaven-
- skulle tunnelene settes på prøve-
- i en av borgerkrigens mest sjokkerende hendelser.
29. mai 1937, utenfor kysten av den spanske øya Ibiza,-
så sovjetiske piloter på bombetokt for den spanske regjeringen et mål-
- identifisert som et nasjonalistisk krigsskip.
Først etter å ha truffet det og drept eller såret rundt 100 sjømenn-
- oppdaget de feilen sin.
Det var et tysk nøytralt krigsskip som var ute på patrulje.
Hitler var rasende og bestemte seg for å hevne seg på Almería.
Ved daggry 31. mai, litt over 4 md. etter at byggingen begynte,-
- ble Almerías offentlige tilfluktsrom, bare en fjerdedel bygget, tatt i bruk.
Tyske krigsskip fortøyd ved kysten åpnet ild mot byen.
Folk begynte å strømme inn i tunnelene-
- og prøvde desperat å søke tilflukt fra helvetet som foregikk over bakken.
Hundrevis av tunge granater regnet ned over Almería-
- og ødela to hundre bygninger.
Du må se for deg hvordan det var der nede-
- på disse trange stedene med tusenvis av mennesker,-
menn, kvinner, barn, de eldre, de kvelende forholdene.
Alle prøver å unnslippe marerittet over hodet sitt.
Det eneste forsvaret de hadde, var ni meter med jord.
Førti sivile ble drept.
Men det kunne blitt hundrevis, hadde det ikke vært for tunnelene.
Så snart kysten var klar,-
- måtte arbeiderne fortsette å grave tunneler gjennom byen.
Tunnelene ble designet som et livreddende system,-
- koblet til tjenestene over bakken.
Noe av det mest geniale ved disse tunnelen er det faktum-
- at de benyttet seg av byens allerede eksisterende infrastruktur-
- for å bistå de tusenvis av menneskene som søkte tilflukt her.
For eksempel trenger mennesker mat og ferskvann for å overleve,-
- og tunnelene går-
- under byens eksisterende markedsplass.
Trapper knyttet matmarkedet og det lokale sykehuset til tunnelene.
Så snart ballongen går opp og luftangrepene starter,-
- kan de frakte pasienter og medisinsk utstyr-
- og alt de trenger hit veldig fort.
Dette skulle være en fungerende operasjonssal.
Og de trengte det, for bomber faller over bakken.
Man har sårede som kommer ned hit i stort antall.
Så de må ta seg av det.
Det er umulig å måle den psykologiske skaden for de sivile som blir bombet.
Men det er et hint i tunnelene om hvordan det påvirket barn.
Hvis vi ser på denne søylen,-
- kan man se grov graffiti som skildrer den tidens scener.
Her har vi flere fly.
Se, det er fire av dem som kommer mot oss.
Der er propellene, understellet.
Og dette er et hus.
Disse merkene er nok granatene som kommer inn i byen.
Her har du barn som tegner det de ser,-
- og dette er krigsfly over hus-
- og krigsskip som bomber byen deres.
Og i ungdommens uskyld har de bare fanget et øyeblikk.
Fra starten av byggingen av tunnelene til slutten av krigen,-
- led Almería rundt 40 luftangrep.
Tilfluktsstedene kan ha reddet tusenvis av liv.
Tunnelene er ikke et fort eller et slott,-
- de er ikke designet for å huse supervåpen-
- eller gi soldater en taktisk militær fordel.
De er bygget for å beskytte livet til uskyldige sivile,-
- og det må gjøre dem til et av de mest imponerende forsvarssystemene-
- i hele Europa.
Takket være deres overlegenhet i luften-
-gikk nasjonalistene mot seier.
Den 31. mars 1939, ble Almería, en av de siste republikanske festningene,-
- tvunget til å overgi seg.
Innbyggerne kom trygt ut av tilfluktsstedene under bakken,-
- men til nyheten om en nasjonalistisk seier.
Etter krigen ble Almerías tunneler stort sett glemt i nesten 60 år.
Da de ble gjenåpnet, var Francos militære regime for lengst borte.
I dag sliter Spania fortsatt med nasjonale forskjeller,-
- men har forvandlet seg fredelig til et progressivt demokrati.
Et sted der motstridende ideer mer sannsynlig blir håndtert-
-av dialog enn vold.
Militæret er trukket ut av politikk og ser nok en gang globalt ut,-
-men i stedet for å beskytte skatteflåter,-
-deltar den i sikkerhetsoperasjoner under NATO,-
-EU og FN.