Nykyään se on Euroopan suurimpia demokratioita
ja mahtavimpia sotavaltoja,
mutta mantereiden risteyksessä
sijaitseva Espanja on kohdannut toistuvia invaasioita
Euroopan sisältä ja ulkoa.
Se on ollut taistelukenttä sodissa maasta,
vauraudesta ja ennen kaikkea ideoista.
Tämä on uskomaton tarina Espanjan puolustuksesta.
Vuosisatojen uskonnollisesta kamppailusta.
Näytti siltä, että he jäivät ansaan, jossa heidät tuhottaisiin täysin.
Espanja taisteli rajusti suojellakseen imperiuminsa rikkauksia.
Kun terrorihyökkäys päättyi, Cádiz oli raunioina.
Kaikki johti yhteen 1900-luvun katkerimmista sisällissodista.
Ihmisiä alkoi virrata tunneleihin.
Tuhannet miehet, naiset, lapset ja vanhukset
yrittivät paeta yläpuolellaan olevaa painajaista.
Jokainen maa on maantieteensä vanki.
Niitä reunustavat vuoret,
joet, meret tai kalliot.
Jokaisen maan on puolustettava rajojaan hyökkäyksiltä.
Maalla, ilmassa ja avomerellä.
Tässä sarjassa tutkitaan uskomattomia rakennelmia,
nerokkaita aseita ja nerokkaita strategioita,
jotka ovat muovanneet Euroopan kovimpia maita
viimeisen tuhannen vuoden aikana.
Niillä oli tärkeä rooli nykyisten valtioiden luomisessa.
Espanjan valtavat linnat, palatsit ja katedraalit
kuuluvat Euroopan upeimpiin ja eksoottisimpiin.
Upeat monumentit kuiskailevat kansakunnan eeppisestä historiasta.
Sen sielu on taottu kahden mahtavan imperiumin konflikteissa.
Euroopan lounaisosassa sijaitseva Espanja
kattaa suurimman osan Pyreneiden niemimaasta
ja lähes koskettaa Afrikan pohjoiskärkeä.
1 300 vuotta sitten
se seisoi maailman suurimman imperiumin rajalla.
Mahtava islamilainen kalifaatti ulottui Keski-Aasiasta
aina Gibraltarinsalmelle asti, jossa vuonna 711
kalifaatti aloitti hyökkäyksen, joka muutti Espanjan lopullisesti.
Tuhansien islamilaisten sotureiden armeijat
valtasivat Espanjan hedelmällisen maan ja valtavat mineraalivarannot.
Muutamassa vuodessa
hyökkääjät olivat vallanneet
suurimman osan Pyreneiden niemimaasta kalifaatille.
Se oli alku pitkälle konfliktille kristityn Euroopan
ja Pohjois-Afrikan valloittajien välillä.
Historioitsija tri Onyeka Nubia on tullut Lounais-Espanjaan
islamilaisen vallan sydämeen tutkimaan
konfliktin taktiikoita ja taisteluita.
Afrikasta ja Vähä-Aasiasta tulleita ihmisiä
kutsutaan maureiksi puhekielessä.
He hallitsivat suuria osia Pyreneiden niemimaasta
lähes 800 vuoden ajan.
He kutsuivat kuningaskuntaansa Al-Andalusiksi.
Maurit toivat mukanaan Al-Andalusiin sivistyneen uuden kulttuurin.
Millaista oli elää maurien kulttuurin alla?
Kulttuuri oli synteesi antiikin Kreikasta, Roomasta,
afrikkalaisista tavoista ja islamilaisesta perinteestä
toisiinsa sekoittuneina. Tässä näkemämme juokseva vesi
ja maanalainen lämmitys ovat merkki sivilisaatiosta, vauraudesta
ja hienouksista, jotka kuuluivat ehkä kehittyneimpään sivilisaatioon
Länsi-Euroopassa siihen aikaan.
Etelässä islamilainen Espanja kukoisti ja rikastui,
mutta pohjoisessa kristityt armeijat alkoivat vallata alueita takaisin.
Al-Andalus oli myös altis hyökkäyksille mereltä.
Taistelussa islamilaisen Espanjan selviytymisestä
yksi paikka osoittautui tärkeäksi. Tuottoisa kauppayhteys,
joka yhdisti Al-Andalusin muslimimaailmaan ja Välimerelle:
Málagan eteläinen satama.
Vuonna 1057 Malágaa hallitsi
kunnianhimoinen islamilainen sotapäällikkö,
Granadan emiiri Badis Ibn Habus.
Hänen tärkein prioriteettinsa oli puolustaa tätä tärkeää satamaa.
Ibn Habuksen piti rakentaa paikka,
joka oli maantieteellisesti ja strategisesti vahva.
Linnake, joka olisi läpäisemätön.
Hänen ratkaisunsa oli Alcazaba.
Kukkulalla kaupungin kaakkoisreunalla sijaitseva
Alcazaba valvoi satamaa ja dominoi sen ympäristöä.
Maantieteellisesti se on vahvassa asemassa.
Hyökkäys näkyisi kaikkialta linnoituksesta,
mutta linnoituksen puolustukset tekevät siitä ainutlaatuisen.
Siinä oli kaksi kerrosta: korkea ulkomuuri torneineen
ja linnoitettu sisätila, joka suojeli palatsia.
Vaikka hyökkääjät olisivat päässeet sisään,
vastassa olisi ollut sokkeloinen käytävä
ja sarja vahvoja portteja.
Hyökkääjä tarvitsee liikevoimaa ja nopeutta
vallatakseen tällaisen linnan.
Tämä arkkitehtuuri terävine käännöksineen ja mutkineen
ja ahtaine tiloineen hidastaa liikettä.
Hyökkääjät eivät saavuta linnoituksen valloittamiseen tarvittavaa nopeutta.
Suurin vaara tuli ylhäältä.
Hyökkääjät kohtasivat keihäitä, kiehuvaa öljyä, jätteitä
tai puolustajan pääaseet: lyhyen jousen ja varsijousen.
Varsijouset olivat helppoja käyttää ja tarkkoja lähietäisyydeltä,
ja muurit suojelivat ampujia lataamisen aikana.
Lyhyt jousi oli ihanteellinen nopeaan ampumiseen.
Täydelliset aseet linnoituksen puolustamiseen.
Kun hyökkääjät tulivat avoimelle sisäpihalle,
he törmäsivät tappavaan nuolisateeseen,
joka tuli joka suunnasta.
Muureilta katsottuna Ibn Habuksen suunnittelun nerokkuus on selvää.
Tornit, ja käytävät suojelevat muita torneja ja käytäviä
risteävillä tulilinjoilla.
Hyökkääjää vastaan oli useita puolustuslinjoja.
Se on nerokasta.
Se oli kuin keskiaikainen tappava tietokonepeli,
joka muuttui yhä mahdottomammaksi.
Palatsit rakentaneista ihmisistä tuntui varmasti,
että he olivat hyökkäyksen ulottumattomissa
turvassa vallan linnoituksessaan.
Alcazaban puolustus oli niin vaikuttava,
että ensimmäisen 400 vuoden aikana sitä ei yritetty piirittää kertaakaan,
mutta tilinteon päivä oli tulossa.
Kristityt armeijat etenivät asteittain etelään,
kunnes 1400-luvulla Al-Andalusista oli jäljellä
vain Granadan emiraatti.
Granadan ylellisestä Alhambran palatsista johdettu
Islamilainen Espanja kohtasi pian kovimman haasteensa.
Kristittyjen kuninkaallisten Ferdinandin ja Isabellan armeijat
olivat ajaneet maurit alakynteen ja lähestyivät Malágaa.
Heillä oli mukanaan huippuluokan aseet.
Tykistö pystyi tulittamaan linnoitusten sydämeen.
Toukokuussa 1487 Ferdinandin ja Isabellan armeijat saartoivat Málagan
80 000 sotilaalla ja Espanjan historian suurimmalla tykistöllä.
He sulkivat sataman, jotta kukaan tai mikään ei pääsisi sisään tai ulos.
Sitten he vaativat maurien antautumista.
Vain 15 000 puolustajaa johti karaistunut ja karismaattinen
Hamet el Zegri, joka kieltäytyi. Hänellä oli syytä olla itsevarma.
Maurit olivat vahvistaneet Málagan puolustusta
jopa neljä metriä paksulla muurilla kaupungin ympärillä
ja ylimääräisellä ulkomuurilla, joka suojasi hyökkäyksiltä pohjoisesta.
El-Zegrin salainen ase oli idässä,
jossa jyrkkä mäki tarjosi strategisen tähystyspaikan.
Maurit olivat rakentaneet sinne toisen hyvin linnoitetun linnan,
joka kohosi Alcazaban yläpuolelle.
Kyseessä oli Gibralfaron linna.
Gibralfaro oli viimeisintä huutoa.
El Zegrín suurin etu oli, että linnoitus oli rakennettu
modernin teknologia varalta.
He osasivat odottaa, että hyökkääjillä olisi ruutia, tykkejä ja tuliaseita.
Täältä näkee, että olemme korkealla
vuorenrinteellä.
Sijainti on strategisesti tärkeä, koska se on korkeassa maastonkohdassa.
Gibralfaron puolustajat
pystyivät tulittamaan hyökkäävää armeijaa jatkuvasti,
eivätkä hyökkääjät voisi tehdä asialle mitään.
Kaiteet ja tornit rakennettiin tietylle korkeudelle,
jotta Ferdinandin ja Isabellan aseet eivät yltäisi niihin.
Málagassa oli Al-Andalusin vahvimmat linnoitukset,
mutta se kohtasi maan historian suurimman tulivoiman.
Espanjan, islamin ja kristinuskon tulevaisuus
riippui tulevasta taistelusta.
Se alkoi Ferdinandin tykkipatterien tulituksella.
Viikkojen pommituksen jälkeen he vihdoin mursivat ulkomuurin.
Maurit taistelivat raivokkaasti pitääkseen Ferdinandin joukot ulkona,
mutta lopulta heidän oli peräännyttävä kaupunginmuurin taakse.
Näytti siltä, että puolustajat olivat nyt ansassa,
jossa heidät tuhottaisiin täysin.
Ferdinand toi uuden aseet, raskaat Lombard-tykit,
jotka ampuivat 30-kiloisia rauta-ammuksia,
murskatakseen Málagan kaupunginmuurit.
Mutta muurit kestivät.
El Zegri kieltäytyi antautumasta ja teki yllätyshyökkäyksiä
terrorisoidakseen kristittyjen leirejä.
Kristityt päättivät laajentaa hyökkäystä, ja kuningatar Isabellassa
heillä oli logistiikkanero sen mahdollistamiseksi.
He toivat paikalle tuhansia lisä- joukkoja ja liikkuvia piiritystorneja.
Vastauksena maurit kaivautuivat tornien alle ja räjäyttivät ne.
Vaikka maurit taistelivat raivokkaasti, saarto ei murtunut.
Hyökkääjät onnistuivat estämään ruoantuonnin, ja vesi loppui.
Kolmen kuukauden taistelun jälkeen
Ferdinand tuhosi tärkeää siltaa vartioivan tornin,
jolloin kristityt joukot pääsivät kaupunkiin.
Málagan asukkaat olivat alkaneet syödä kissoja,
koiria ja lehtiä.
13. elokuuta he heittäytyivät Ferdinandin ja Isabellan armoille.
El Zegri joukkoineen Alcazabassa kieltäytyi antautumasta
toivoen yhä apujoukkojen saapuvan.
He taistelivat vastoin odotuksia.
Lopulta Alcazaban puolustajat
pakotettiin siirtymään asemistaan Gibralfaroon.
Alcazaba yhdistyi Gibralfaroon
linnoitetulla käytävällä nimeltä coracha.
Coracha oli pakoreitti, josta sotilaat ja aseet
voitiin siirtää linnoituksesta toiseen vetäytymisen aikana.
El Zegrín miehet kiipesivät corachaa Gibralfaroon.
Vihollinen hyökkäsi kaikin voimin, mutta ei murtanut puolustusta.
El Zegri kesti linnakkeessa noin viikon, mutta lopulta
linnoitusten sijaan petti jokin muu.
Vahvistukset eivät koskaan saapuneet.
Ferdinand oli tuhonnut heidät, ennen kuin he pääsivät Málagaan.
Kun El Zegri tajusi tilanteen, hänellä ei ollut vaihtoehtoja.
19.8.1487 hän viimein antautui.
Suurin osa hänen joukoistaan ja Málagan asukkaista myytiin orjiksi.
El Zegri kuoli vankilassa.
Málagan ympärillä muslimien kuunsirpin symboli korvattiin ristillä.
Gibrilfaron pieni moskeija vihittiin kristilliseksi kappeliksi.
Ferdinandilta ja Isabellalta kesti vielä viisi veristä vuotta,
kunnes vuonna 1492 he vihdoin valtasivat Granadan.
Lähes 800 vuoden jälkeen koko Espanja oli taas kristitty.
Mutta tämä voimapari oli vasta aloittamassa valloituksiaan.
Samana vuonna he tekivät tärkeän päätöksen.
He ottivat riskin ja rahoittivat nuorta Kristoffer Kolumbusta,
joka etsi reittiä Intiaan purjehtimalla länteen.
Islamilaisen kalifaatin tuhkasta
oli nousemassa uusi imperiumi:
Espanjan imperiumi.
Lokakuussa 1492 Kristoffer Kolumbus saapui Bahamalle
vain kolmella pienellä laivalla.
Tämä järisyttävä tapahtuma nosti Espanjan supervallan asemaan.
Sen uusi imperiumi levisi pian Karibialle
ja suurille alueille Pohjois- ja Etelä-Amerikassa.
Alkuperäiskansoille se oli katastrofaalista.
Modernisaation ja uuden uskonnon mukana tuli orjuus.
Miljoonat kuolivat sodassa ja tauteihin.
Espanjalaiset veivät suuria määriä kultaa ja hopeaa kotimaahansa.
Suurin osa aarteesta tuli Cádizin sataman kautta,
joka sijaitsee vaarallisesti kapean niemimaan kärjessä.
Historioitsija Claudio Lozano on tutkinut,
miten rikkaudet tekivät Cádizista haavoittuvan Espanjan vihollisille.
Kun tuo kaiken sen vaurauden uudesta maailmasta
ja vaurauden lisäksi mytologian El Doradosta
ja vauraasta uudesta maailmasta, kaikista Espanjan satamista,
erityisesti Cádizista, tuli heti kohde.
Pahin hyökkäys Cádiziin tapahtui vuonna 1596
katkerassa 20 vuotta kestäneessä sodassa
protestanttista Englantia ja Hollantia vastaan.
150 laivaa ja 15 000 miestä kuningatar Elisabet I:n komennossa.
Aamunkoitteessa sunnuntaina 30. kesäkuuta
Englannin laivasto avasi tulen
aarrelaivastoa vartioivia espanjalaisaluksia kohtaan.
Cádizin tykkipatterit ja sotalaivat
eivät pystyneet pysäyttämään hyökkääjiä,
jotka tulivat lahdelle ja aiheuttivat tuhoa aarrelaivastolle.
Sitten he murtautuivat kaupunkiin ja ryöstivät sen.
Joukot riehuivat kaupungissa,
polttivat jokaisen rakennuksen ja ryöstivät kaikki aarteet.
Kuvitelkaa ihmisten kauhua, kun he näkivät kaupunkinsa palavan.
Heidän rakkaansa tapettiin ja heiltä vietiin kaikki arvokas.
Kun terrorihyökkäys kaupunkiin päättyi, Cádiz oli raunioina.
Se oli katastrofi Espanjalle.
Cádizin menetys uhkasi sen huoltoreittejä ja itse imperiumia.
Espanjalaisten oli valittava Cádizin suojelemisen
ja sen hylkäämisen välillä.
Espanjan kuningas päätti rakentaa kaupungin uudelleen
maan johtavan sotilasinsinöörin, Cristobal de Rojasin, johdolla.
Tehdäkseen Cádizista läpäisemättömän
de Rojas otti mallia Euroopan uusimmista huippulinnoituksista.
Suojellakseen kaupunkia hyökkäyksiltä mereltä
hän rakensi tähden muotoisen linnoituksen,
Castillo de Santa Catalinan.
Sen bastionit pystyivät tulittamaan kaikkiin suuntiin.
Lahden suojana oli luonnollinen portti,
eikä silloin sen yli kulkenut siltaa.
De Rojas suunnitteli kaksi uutta linnoitusta.
Itärannalla oli Castillo Matagorda,
länsirannalla Castillo Puntales.
Linnoitukset antoivat espanjalaisille täyden hallinnan
lahdelle tulevista ja sieltä lähtevistä merireiteistä.
Kansalaisten suojelemiseksi Cádizin omaa puolustusta laajennettiin
raskaasti aseistetulla kurtiini-muurilla.
Cádizin puolustus merihyökkäyksiä vastaan
oli maan kunnianhimoisin sotilasprojekti.
Se muutti kaupungin yhdeksi Espanjan parhaiten suojelluista.
Seuraavan kahden vuosisadan aikana Englanti liittolaisineen
hyökkäsi useasti Cádiziin.
Vahvojen linnoitusten ansiosta
yksikään niistä ei yltänyt kaupunkiin tai lahdelle.
Cádiz vaikutti läpäisemättömältä,
ja Espanjan imperiumi jatkoi kukoistustaan
aina 1700-luvun loppuun asti.
Mutta pohjoisen kasvavasta imperiumista oli tulossa uusi uhka.
Koko Espanja olisi pian riippuvainen Cádizin linnoituksista.
Vuonna 1803 Napoleonin sodat alkoivat.
Alkuun Espanja tuki Ranskaa Britanniaa ja Portugalia vastaan.
Tilanne muuttui dramaattisesti, kun Napoleon hyökkäsi Espanjaan.
Espanjan hallitus pakeni Madridista 1808 ja siirtyi ensin Sevillaan,
josta se vetäytyi Cádiziin asti.
Cádiz oli Espanjan viimeinen toivo palauttaa itsenäisyys.
Pystyisikö Cádiz puolustautumaan
Napoleonin mahtavan armeijan hyökkäystä vastaan?
1500-luvulta lähtien mahtava Puerta de Tierra,
eli "Maaportti", oli hallinnut lähestymistä kaupunkiin,
mutta se murrettiin englantilaisten hyökkäyksessä 1596.
Cristobal de Rojasin oli parannettava maalinnoituksia.
Hän suunnitteli valtavia mutkittelevia bastioneja,
joiden välissä oli syviä ojia ja kaltevia muureja.
Se oli pelottava haaste mille tahansa hyökkääjälle.
Ja vaikka, kuten tavallista,
hyökkääjät lähettivät kaivosmiehiä kaivamaan muurien alta,
heitä odotti järkytys.
Luola-asiantuntija Eugenio Belgrano
vie Claudion katsomaan Cádizin salaista maanalaista asetta.
1700-luvulla espanjalaiset rakensivat kolme kilometriä tunneleita
linnoitusten alle.
Tunneleissa oli pieniä huoneita, joita kutsumme "hornilloiksi".
Ne täytettiin ruudilla.
Kun insinööri tiesi vihollisen tunnelin lähestyvän,
hän räjäytti koko tunnelin.
Se teki kaupungin piirittämisestä mahdotonta.
Minusta on vaikuttavaa, että maanalainen puolustus yhdistettynä
maapuolustukseen teki kaupungista täysin valloittamattoman.
Ranskalaiset huomasivat, että maaportti oli läpäisemätön
ja että lahti kuhisi Espanjan uuden liittolaisen, Britannian, sotalaivoja.
Heidän paras mahdollisuutensa oli lähestyä lahden toiselta puolelta
Trocaderon niemimaalta ja tehdä yllätyshyökkäys
Matagordan linnoitukseen,
joka ei ollut varustettu maalta tulevaan hyökkäyksen varalta.
Brittivahvistukset kutsuttiin puolustamaan linnoitusta.
94. jalkaväkirykmentin komppania
lähetettiin kuljettamaan aseita ja miehiä lahden yli.
Mutta se ei riittänyt.
Kaikki ponnistelut olivat turhia
Ranskan tykistön musertavan voiman edessä.
Ranskalaiset olivat tuoneet 30 raskaskaliiperista tykkiä,
jotka ampuivat 11 kilon ammuksia.
140 miehen varuskunnalla ei ollut mitään mahdollisuuksia.
Taistelu oli kova isku puolustajille. Puolet heistä haavoittui tai kuoli.
Loput miehet joutuivat perääntymään.
Vaikka ranskalaiset olivat Matagordassa,
Cádizin asukkaat yli kolmen kilometrin päässä
olivat tykkien kantaman ulkopuolella,
ja kuninkaallinen laivasto suojeli heitä.
Napoleonin insinöörit laativat uskaliaan suunnitelman
uuden aseen rakentamiseksi,
jonka kantama oli muita kanuunoita suurempi.
Matagordan linnoitusta ei enää ole,
mutta sen lähellä on valtavia betoniperustuksia.
Alustat kannattelivat kymmentä 20-senttistä haupitsitykkiä,
joiden kantama oli viisi kilometriä. Se riitti Cádiziin ampumiseen.
Ne tunnettiin suurina mörssäreinä.
Ranskalaiset aloittivat valtavan pommituksen
räjähtävillä ammuksilla.
Uutta teknologiaa ei kuitenkaan ollut testattu vielä.
Suuri mörssäri oli hyvin voimakas mutta epätarkka.
Lisäksi moni ammus oli suutari.
Yksi ammus putosi kaupunkiin väkijoukon lähelle,
eikä kukaan loukkaantunut.
Piiritys jatkui kahdeksan kuukautta, mutta Cádiz pysyi läpäisemättömänä.
Hyvin varustettuna ja raskaasti aseistettuna
se jopa lähetti säännöllisesti sissejä häiritsemään Ranskan huoltoa.
Ympäri Espanjaa sissihyökkäyksistä tuli Napoleonille kasvava painajainen.
Pohjoisessa Portugalin ja Britannian tuella
he pakottivat ranskalaiset perääntymään
ja uhkasivat saartaa Napoleonin joukot Cádizin ympärillä.
24.8.1812
ranskalaiset piirittäjät pakkasivat tavaransa ja suuntasivat kotiin.
Espanjan hallitus oli pysynyt suojassa.
Cádiz oli Länsi-Euroopan ainoa kaupunki,
joka kesti Napoleonin hyökkäyksen.
Puolustus toimi täydellisesti. Se on hyvin vaikuttavaa.
Cádiz vastusti.
Niemimaan sota oli viimeinen kerta, kun vieras valta miehitti Espanjan.
Konflikti jätti maan pirstaleiksi.
Seuraavalla vuosisadalla se repi itsensä kappaleiksi
erilaisten aatteiden takia siitä,
millainen modernin Espanjan tulisi olla.
Napoleonin sotien jälkeen Espanjan imperiumi alkoi romahtaa.
1900-luvun alussa jäljellä ei ollut juuri mitään.
Ilman imperiumin tuomia rikkauksia
Espanjasta oli tullut Euroopan köyhimpiä maataloustalouksia.
Konfliktit kasvoivat modernien ideoiden kannattajien,
kuten demokratian tai sosialismin,
ja niiden välillä, jotka kaipasivat mahtavaa imperiumia,
vahvaa kirkkoa ja vahvaa autoritaarista valtiota.
Vuonna 1936 Francisco Francon johtamat oikeistolaiset kapinalliset
käynnistivät sotilasvallankaappauksen
sosialistista "tasavaltalaishallitusta" vastaan,
jota johti Manuel Azaña.
Polarisoitunut kansakunta ajautui julmaan sisällissotaan.
Kaakkoisosan kaupunkialueet olivat suurelta osin
Azañan tasavaltalaishallituksen puolella.
Maan konservatiiviset pohjois- ja lounaisosat
tukivat pääasiassa Francon nationalisteja.
Yhdestä tasavaltalaisia tukevasta kaupungista tuli pahamaineinen
uudenlaisen sodankäynnin myötä,
joka nähtiin ensimmäistä kertaa Espanjan sisällissodassa.
Guernicasta.
Oli maanantai-iltapäivä, 26.4.1937. Toripäivä.
Pääaukio oli täynnä, kun Santa Marian kirkonkellot
soittivat hälytyksen.
Nationalistien lentokoneet pimensivät taivaan.
Yli kolmen tunnin aikana 50 tonnia räjähteitä
ja palopommeja pudotettiin.
Ne tuhosivat kolme neljäsosaa kaupungista.
Ne, jotka yrittivät paeta, joutuivat hävittäjien tulittamiksi.
Satoja kuoli ja loukkaantui.
Hyökkäyksen kauhut tallentuivat
Picasson järkyttävään maalaukseen "Guernica".
Guernica oli vain yksi monista.
Espanjan sisällissota oli ensimmäinen sota,
jossa siviilejä mattopommitettiin järjestelmällisesti.
Sitä tapahtui ympäri maata.
Entinen merisotilas Arthur Williams on historioitsija ja lentäjä.
Hän tuli Etelä-Espanjaan tutkimaan pommituksia
ja paikallisen siviiliväestön poikkeuksellista reaktiota.
On vaikea kuvitella tavallisena päivänä näiden vuosien jälkeen,
miten tuhannet ihmiset, jotka elivät kiireistä arkeaan,
olisivat puolustaneet itseään yllätyshyökkäystä vastaan,
kun pommeja alkoi pudota taivaalta ja ammuksia räjähdellä ympärillä.
Voin vain kuvitella sitä seuranneen kaaoksen ja hämmennyksen.
Miten Francon kaltainen kapinallinen pääsi käsiksi näihin sotakoneisiin?
Lentokoneita toimittivat natsi-Saksa ja fasistinen Italia.
Molemmat näkivät strategisen edun Espanjan neutralisoinnissa
tulevien konfliktien osalta.
Saksan koneet tunnettiin Kondorilegioonana,
ja niiden siivissä oli nationalistisia vinoristejä.
Ne olivat uuden sukupolven lentokoneita,
joista tuli pian kauhistuttavia natsi-ikoneja 2. maailmansodassa.
Kuoleman kylvämisen taivaalta mahdollisti uusi hävittäjä,
yksi koneista, jotka tulittivat siviilejä Guernicassa.
Tämä on Messerschmitt BF109.
Se on yksi tärkeimmistä lentokoneista sotilasilmailun historiassa.
Vain muutama kuukausi neitsytlentonsa jälkeen
kolme BF109-konetta lähetettiin Espanjaan testattavaksi.
Kun kone esiteltiin, se oli aikansa kehittynein hävittäjä.
Saksalaiset toivat niitä noin 150 Espanjan sisällissotaan.
Kevyt lentorunko ja kapeat siivet tekivät siitä nopean ja ketterän.
Vuonna 1936 se oli maailman pelätyin hävittäjä.
Tasavaltalaisilla ilmavoimilla oli pienempi määrä
neuvostoliittolaisia, vanhentuneita koneita, jotka eivät pärjänneet.
BF109 tuki pommikoneita monissa ilmaiskuissa,
jotka kohdistuivat Espanjan siviiliväestöön.
Lentokoneiden ilmaherruus oli avainasemassa
iskujen tuhoisassa vaikutuksessa.
Joissain kaupungeissa siviilit järjestäytyivät puolustautumaan
hyökkäyksiä vastaan.
Etelässä Almerian kaupungissa he keksivät jotain poikkeuksellista.
Paljastaaksemme tämän puolustusmestariteoksen
meidän on mentävä maan alle.
Almerian katujen alla on lähes viisi kilometriä maanalaisia käytäviä,
jotka tunnetaan "Refugioina".
Kiehtovinta näissä tunneleissa on se, etteivät ne ole sotilasrakennuksia.
Kyse ei ole sotilaiden suojelemisesta tai vastahyökkäyksen auttamisesta,
vaan tavallisten ihmisten pelastamisesta.
Urakka oli yhteisölle valtava.
Tammikuusta 1937 alkaen
sadat vapaaehtoiset auttoivat kaivostyöläisiä kaivamaan tunneleita.
Tunnelit kaivettiin käsin hakuilla ja lapioilla.
Työntekijät raatoivat aikapaineessa saadakseen tunnelit valmiiksi
tietäen, että katastrofi voisi iskeä taivaalta milloin vain.
Vain muutaman kuukauden jälkeen
Refugiot kokivat suurimman koettelemuksensa
yhdessä sisällissodan järkyttävimmistä tapahtumista.
29.5.1937 Espanjan Ibizan rannikolla
Espanjan hallituksen pommikoneita lentävät neuvostolentäjät
huomasivat kohteen,
joka tunnistettiin nationalistien taisteluristeilijäksi.
Vasta tapettuaan tai haavoitettuaan noin sataa merimiestä
he huomasivat virheensä.
Se oli partioimassa ollut saksalainen sota-alus, Deutschland.
Raivostunut Hitler päätti kostaa Almerian kaupungille.
Aamunkoitteessa 31. toukokuuta,
vain neljä kuukautta rakentamisen alkamisesta,
Almerian pommisuoja, josta vain neljäsosa oli rakennettu,
joutui tositoimiin.
Rannikolle ankkuroituneet saksalaiset sotalaivat avasivat tulen.
Tunneleihin alkoi virrata ihmisiä,
jotka etsivät epätoivoisesti suojaa maanpäälliseltä helvetiltä.
Sadat raskaat laivojen tykkien ammukset satoivat Almerian päälle
tuhoten 200 rakennusta.
Yritän kuvitella, millaista täällä oli
ahtaissa tiloissa tuhansien ihmisten joukossa.
Miesten, naisten, lasten, vanhusten. Olot olivat tukahduttavat.
He yrittivät paeta yläpuolellaan olevaa painajaista.
Heidän ainoa puolustuksensa oli yhdeksän metriä maata.
40 siviiliä kuoli.
Ilman Refugioita uhreja olisi voinut olla satoja.
Kun reitti oli selvä,
työläisten piti jatkaa tunnelin kaivamista kaupungin läpi.
Suojat suunniteltiin elämää ylläpitäviksi järjestelmiksi,
jotka oli yhdistetty maanpäällisiin palveluihin.
Yksi näiden suojien suunnittelun nerokkaimmista puolista on se,
että he hyödynsivät kaupungin jo olemassa olevaa infrastruktuuria
tukeakseen tuhansia ihmisiä, jotka pakenivat tänne.
Ihmiset tarvitsevat ruokaa ja makeaa vettä selviytyäkseen,
joten tunnelit kulkevat kaupungin torin alla.
Portaikot yhdistivät ruokatorin ja paikallisen sairaalan väestönsuojiin.
Heti kun ilmapallo nousi ja ilmaiskut alkoivat, lääkärit ja hoitajat
toivat potilaat, lääkintätarvikkeet
ja kaiken tarvitsemansa tänne todella nopeasti.
Tämä oli varustettu täysin toimivaksi leikkaussaliksi.
Sitä tarvittiin, koska pommeja putosi maan päälle.
Uhreja tuli tänne nopeasti.
Heidät täytyi pystyä hoitamaan.
On mahdotonta arvioida psykologista vahinkoa pommitetuille siviileille,
mutta tunneleissa on vihje siitä, miten se vaikutti lapsiin.
Jos katsomme tätä pilaria,
näemme karkeita graffiteja, jotka kuvaavat sen ajan tapahtumia.
Tässä on useita lentokoneita. Neljä tulee meitä kohti.
Tuossa on potkurit ja alusta.
Tämä on talo.
Nämä merkit ovat kai kaupunkiin satavia ammuksia.
Lapset piirsivät näkemänsä.
Nämä ovat sotakoneita talojen yllä.
Sotalaivat ampuvat kaupunkia.
Nuoruuden viattomuudessaan he vangitsivat hetken ajassa.
Refugioiden rakentamisen alusta sodan loppuun
Almeria kärsi noin 40 ilmahyökkäystä.
Suojat saattoivat pelastaa tuhansia henkiä.
Refugio-tunnelit eivät ole linnoitus.
Niissä ei ole superaseita
eivätkä ne anna sotilaille taktista etua.
Ne on rakennettu suojelemaan viattomia siviilejä.
Se tekee niistä yhden vaikuttavimmista puolustusjärjestelmistä
koko Euroopassa.
Ilmaherruutensa ansiosta
nationalistit lähestyivät voittoa.
31.3.1939 Almeria,
yksi tasavaltalaisten viimeisistä linnoituksista,
joutui antautumaan.
Sen asukkaat tulivat maanalaisista suojistaan,
mutta saivat kuulla nationalistien voitosta.
Sodan jälkeen Almerian Refugiot unohdettiin lähes 60 vuodeksi.
Kun ne avattiin uudelleen, Francon militaristinen hallinto oli poissa.
Espanjalla on yhä kansallisia erimielisyyksiä,
mutta se on muuttunut rauhanomaisesti edistykselliseksi demokratiaksi.
Paikaksi, jossa ristiriitaiset ajatukset käsitellään
dialogilla väkivallan sijaan.
Sen armeija on vetäytynyt politiikasta ja ajattelee jälleen globaalisti,
mutta aarrelaivastojen suojelemisen sijaan
se osallistuu turvallisuusoperaatioihin NATOn,
Euroopan unionin ja YK:n alaisuudessa.
Suomennos: Timo Halme