Vi har faktisk et kjøretøy!
Det er et land med en av de minste befolkningene i Europa.
Men Finland har en moderne hær, dobbelt så stor som Storbritannia,
og det tyngste artilleriet i Vest-Europa.
Hele landet er klart til å forvandles til et fort.
Broer kan sprenges for å stoppe inntrengere.
Veier forvandles til rullebaner.
Men hvorfor?
Dette er fortellingen om en nasjon
født av kamper mellom supermakter...
Alle de 70 krigsskipene åpner ild.
...overlevelse i andre verdenskrig mot enorme odds...
De møtte en overmektig motstander.
Det må ha vært forferdelig.
...og den kalde krigen,
som har gjort Finland til et av verdens best forsvarte land.
En hel by kan lett overleve under bakken.
Hvert land er fanget i sin geografi
og grenser til fjell, elver, hav
eller stein.
Hvert land må forsvare grensene mot angrep.
På land, i luften og på åpent hav.
Denne serien utforsker utrolige konstruksjoner, geniale våpen
og brilliante strategier som har formet Europas mest hardføre land
de siste tusen årene,
og som har spilt en avgjørende rolle i å skape de nasjonene vi ser i dag.
En avsidesliggende og rolig villmark.
Et lappeteppe av magiske skoger og speilblanke innsjøer.
I over 2000 år har finskspråklige folk bodd her.
I dag er landet med rein og badstue hjem for en sofistikert økonomi,
og finner har rykte på seg for å være verdens lykkeligste folk.
Men dette eventyrlandet er veldig sårbart.
Landet ligger i Nord-Europa, klemt mellom øst og vest,
og har en strategisk posisjon ved Østersjøen.
For å forstå hvordan Finland vokste i skyggen av naboens supermakter,
må vi 150 år tilbake i tid,
til en tid før Finland eksisterte som nasjon.
Til et av de mest beryktede stedene, et sted for blodige kamper,
som finnene selv kaller "Finlands slott".
Andy Torbet er en marinarkeolog
med en lidenskap for militærhistorie.
Bak meg er Helsinki, Finlands hovedstad.
Foran meg ligger en liten øygruppe som heter Suomenlinna på finsk.
Jeg skal dit for å få en bedre forståelse av påvirkningen
den har hatt på nasjonens historie.
Bare 20 minutters seilvei fra Helsinki
ligger Suomenlinna, en øygruppe på åtte øyer.
De er tungt befestet med seks kilometer med forsvarsmurer
som beskytter en stor marinebase med 200 bygninger.
Den er fullpakket med kanoner
bak stjerneformede bastionsmurer, opptil ni meter tykke.
Den ytre muren ga forsvarerne to avgjørende fordeler.
Den første er at kanonene sto
i beskyttende alkover
istedenfor på muren, der de er sårbare.
Den andre er formen på muren.
Sikksakkformen betydde at kanonene sto
slik at skuddlinjene krysset hverandre uten noen blindsoner,
og uten noe trygt sted for fienden å angripe fra.
Den som kontrollerte Sikralinna, hadde enorm makt øst i Østersjøen.
På 1700-tallet var det Sverige.
Men på 1800-tallet
alt Sikralinna og de finskspråklige områdene til russerne.
SVERIGE DET RUSSISKE KEISERDØMMET
Det ble en ny provins under Russland, Storfyrstedømmet Finland.
DET RUSSISKE KEISERDØMMET
Suomenlinna ga russerne livsviktig beskyttelse
for de baltiske handelsrutene
og voktet inngangen til Helsinki.
Men Storfyrstedømmet Finland,
som var Russlands vestre utpost,
ble også åpent for angrep fra Russlands fiender.
I 1855 var Russlands fiender disse karene, britene.
Alt skyldtes en strid nesten 150 mil unna, på Krim,
som britene og deres allierte ville holde Russland borte fra.
For å slå til der russerne minst ventet det,
sendte britene og franskmennene en kjempeflåte mot Suomenlinna.
En morgen i 1855 våkner fortets forsvarere
og ser 70 krigsskip stå stille i horisonten,
frustrerende nok utenfor fortets rekkevidde.
Skipene er franske og engelske,
og de ligger der stille og urørlige dag etter dag.
Det skremmer innbyggerne i Helsinki, som flykter i panikk.
Det sies at på søndag morgen hører forsvarerne en lyd
som de prøver å tyde. Med havvinden høres en nynning
som viser seg å være de engelske sjømennene som synger en salme.
Så opphører syngingen, og verden blir stille.
Så åpner alle 70 krigsskip ild mot fortet.
Og forsvarerne sto overfor et nytt våpen: raketter.
Med sin lette vekt
kunne raketter avfyres i mengder fra små båter på nært hold.
De var fulle av brannbomber og var ødeleggende.
Branner spredde seg raskt og ødela mange av bygningene.
Det hele ble betraktet med skrekk av innbyggerne i Helsinki.
Og etter to dagers konstant bombardement...
...stilnet kanonene.
Da bombardementet stoppet,
antok de som ikke hadde flyktet fra Helsinki at de sto for tur.
I dagevis ventet de på det uunngåelige angrepet.
Skipene gjorde ikke noe.
Like plutselig som de ankom,
begynte de franske og britiske krigsskipene
bare å snu og seile sin vei.
Hvorfor?
Grunnen til retretten, da fortet virket lett å erobre,
har lenge vært et mysterium.
Men en ny beviskilde kan kaste lys over hendelsen.
For å komme til bunns i historien, må man ned under bølgene.
Og det er dit jeg er på vei nå
med hjelp fra en av Finlands beste undervannsarkeologer.
- Hei! - Hvordan går det?
- Velkommen om bord. - Takk.
Dr. Minna Koivikko leder et omfattende arkeologiprosjekt
for å utforske havbunnen rundt Suomenlinna.
Hva er planen i dag?
Planen i dag er å introdusere deg for et helt spesifikt vrak,
et skipsvrak av tre som har ligget der en stund.
Ok, Andy, jeg hopper først.
Så svømmer vi til bøyen og ned til vraket.
Perfekt.
Med dårlig sikt må Andy og Minna holde sammen.
Endelig, kanten av noe.
Hei, Andy! Dette er vraket!
Det er mye større
og treverket er mye bedre bevart enn jeg trodde.
Størrelsen og tettheten på treverket er typisk for et krigsskip.
Det helt sikre beviset ville være å finne av kanoner.
I mørket oppdager Andy noe solid og tungt.
Jeg ser en stor haug med steiner eller steinblokker.
Men det er ingen kanoner der.
Så langt gir vraket flere spørsmål enn svar.
Men her nede et sted ligger nøkkelen
til hva som skjedde under Krimkrigen.
Etter et grumsete dykk
håper Andy at Minna kan kaste lys over krigsskipet
og hendelsene under Krimkrigen.
Hun har brukt årevis og hundrevis av dykk på å samle bevis.
- Ok, Andy. Ja, se på dette. - Helt utrolig.
Ja.
Det er mye bedre her enn det jeg så i dag.
3D-modellen
er skapt ved å sette sammen tusenvis av bilder av vraket.
Vi har informasjonen om tømmeret, som ble hogd ned i 1780.
Lengden er over 30 meter.
Det tyder på at skipet var en såkalt "Turuma"-fregatt.
De skipene ble bygget i Syrenlinna av svenskene
og var robuste og tungt væpnede krigsskip,
spesialbygd for å manøvrere i Østersjøens grunne sund.
Jeg gjettet på et krigsskip
og trodde at vi ville se kanoner, men det var ingen.
Hvis det er et Turuma-krigsskip, burde det ha 22 kanoner.
Så du har rett, kanonløpene mangler.
Mangelen på kanoner er ikke det eneste som forbløffer med vraket.
Det er også en stor steinhaug midt i vraket.
Jeg skjønte ikke hva det dreiet seg om.
Steinhaugen er ikke naturlig, så den er kunstig.
Så vi tror at det ble senket i denne posisjonen.
Den ble senket med vilje, og steinene hjalp til med det.
Hvorfor skulle russerne avvæpne
og så senke et av sine egne krigsskip?
I krigssituasjoner vil man forhindre at fienden kommer inn i havnene,
så man senker skip for å stoppe trafikken.
Å bruke senkede skip som blokader er mest effektivt på grunt vann.
Og grunt vann omringer Suomenlinna.
Er det andre skip her
som er senket med vilje?
Jeg må vise deg et kart.
Minna har kartlagt posisjonene til alle de sunkne skipene rundt øyene
med bemerkelsesverdige resultater.
Det som er spennende, er sundet som fører til Helsinki.
Under Krimkrigen ble to russiske skip senket.
De ble senket strategisk,
akkurat der en invasjonsflåte måtte passere for å nå Helsinki.
Var senkingen av skipene
for å blokkere vannveiene en faktor i avgjørelsen
da britene og franskmennene valgte å snu og ikke angripe?
Jeg tror helt klart at det spilte en rolle i krigshendelsene.
Ved å blokkere kanalene
hadde det russiske imperiet beskyttet sine finske borgere.
Historien om Suomenlinna
avslører Finlands farlige geografiske beliggenhet.
Den er i konflikt med én supermakt
og er avhengig av beskyttelse fra en annen.
På 1800-tallet
forble Storfyrstedømmet Finland en del av det russiske imperiet.
Det russiske styret ble mer undertrykkende,
og finnene ble mer og mer ivrige på å kontrollere sin egen skjebne.
Helt til en verdensomveltende hendelse i russisk politikk kom i deres favør.
Den russiske revolusjonen ga finnene muligheten
til selvstendighet.
En mulighet de raskt grep.
Ett år senere, 12. mai 1918,
trakk russiske tropper seg ut av Suomenlinna.
Endelig ble det selvstendige Finlands flagg heist over festningen.
Etter århundrer med kamp hadde finnene kontroll over landet sitt.
Men uten beskyttelse fra en supermakt,
kunne de forsvare det?
Det skulle de snart finne ut.
Det nydannede Sovjetunionen utgjorde nå en mye større trussel.
Den røde armé var den største panserstyrken verden hadde sett.
Så fort andre verdenskrigs ødeleggelse begynte,
ville Stalin ta Finland tilbake som en viktig buffer mot Vesten.
Sammenlignet med det godt forsvarte Sør-Finland,
kunne den 1200 km lange grensen bli angrepet nesten når som helst.
FINLAND, SOVJETUNIONEN
Det var få festninger, murer eller gjerder,
og nesten ingen tropper.
Bare endeløs skog.
Bestefaren til historiker Mika Kulju var en del av den lille finske hæren
som ble innkalt for å møte den sovjetiske overmakten.
Vi er på Raatevegen. Og bak den skjøre porten,
bare noen kilometer unna, ligger Russland.
Mika vil forstå de ekstraordinære hendelsene
som begynte her på Raatevegen sent i 1939,
da tusenvis av sovjetiske tropper stormet gjennom grenseporten.
Der, ved grenseposten, sto det kun 15 finske soldater.
Så de sto overfor en overmektig motstander.
I desember gikk 44. divisjon, på 14 000 mann
med stridsvogner, artilleri og lastebiler, inn i Finland.
FINLAND, SOVJETUNIONEN
En liten finsk styrke på 300 mann skyndte seg for å stoppe den.
En fiasko kunne bety slutten på Finlands kortvarige eksistens.
Forsvarernes beste håp var å utnytte sitt naturlige miljø,
den ugjennomtrengelige skogen, vinterens iskalde helvete
og geriljataktikk.
Nå skal jeg forklare den finske taktikken ved Raateveislaget.
Forestill dere at denne grenen er kolonnen med 44. divisjon.
Den smale skogsveien ville tvinge sovjeterne
til å bevege seg i én rekke, noe som gjorde dem sårbare.
Rekken ble skilt i mindre deler...
...og etter det blir de utslettet. Én etter én.
Hver del ble kalt en "motti".
Hvordan kunne finnene, som var i mindretall, splitte divisjonen,
for ikke å snakke om utslette den?
Da de 14 000 troppene i Sovjets 44. divisjon
beveget seg langs Raatevegen inn i Finland,
forberedte 300 finske soldater seg på å holde stand
på vestsiden av den frosne elva Kuhmo.
De sprengte broen og ventet på at sovjeterne skulle krysse isen.
Der er et Maxim-maskingevær.
Det var det viktigste våpenet den finske hæren hadde.
Det utprøvde våpenet fra første verdenskrig
ble forbedret av den finske hæren for øke skuddtakten.
De tilpasset også den vannfylte kjølemantelen til å gå på snø.
Men finnene hadde bare et dusin til å stoppe sovjetiske tropper med.
Da 44. divisjons første tropper kom fra den retningen...
...ble de stoppet av massiv maskingeværild.
Konsentrert ild sjokkerte Den røde armé og tok dem på senga.
Nå begynte finnene å slite ned de sovjetiske troppene.
Blant det viktigste i utstyret.
Denne typen hvit frakk.
Veldig enkelt, men veldig god kamuflasje.
Mens Den røde armés soldater
som kom fra det sørlige Sovjetunionen, bar mørke uniformer.
Lett bytte for finske snikskyttere.
Temperaturen sank til minus 40, og finnene beveget seg som spøkelser,
slo til hardt og smeltet tilbake inn i skogen.
De fleste finske soldater var utmerkede skiløpere.
Etter to ukers harde kamper
ankom finske forsterkninger, inkludert Mikas bestefar,
og innledet et bakholdsangrep som splittet sovjeternes styrke.
I den første mottien ble flere tusen soldater fanget i fellen.
Finnene angrep dem gjennom skogen.
Da finske tropper tok over skyttergravene, som denne,
plasserte de maskingevær på dem.
Tett sammenpakkede soldater var lette målskiver.
Dette var en massakre.
Det sies at hver kule traff et mål på den veien.
Den finske hæren, bare halvparten så mange som sovjeterne,
angrep nå fra flere hold
og dannet fem motti-seksjoner som fikk hvert sitt navn på finsk.
Haukila, Tyynelä, Mattila, Likoharju og Raate.
Alle ble systematisk utslettet.
På litt over en uke hadde nesten 5000 sovjetiske soldater blitt drept.
En hel divisjon var utslettet.
Raateveien var full av deres frosne lik,
blant sovjetiske stridsvogner.
Det var også musikkinstrumenter
til en planlagt seiersparade i Helsinki på Stalins bursdag.
Ydmyket og demoralisert
flyktet den sovjetiske hæren til fots gjennom skogen, over grensen.
Den 10. januar 1940 ble en historisk dag for Finland
for finske soldater sto igjen ved grensen.
Heroiske seire, som Raatevegen,
gjorde finnenes selvtillit til et etos
som ble kjent som Vinterkrigens ånd.
Til tross for Finlands suksess på slagmarken,
viste det seg å være umulig å beseire Den røde armé helt.
For å kjøpe seg tid forhandlet Finland frem en fredsavtale
og ga avkall på visse territorier i øst,
mens de søkte en ny allianse med en annen supermakt: Tyskland.
Med voksende selvtillit
så Finland det som en sjanse til å ta tilbake tapt land fra sovjeterne.
Men for å angripe trengte de offensiv ammunisjon.
Hvor skulle de få tak i det?
På et hemmelig sted nær Helsinki skal militærhistoriker Alexandra Churchill
undersøke hvordan Finland fikk tak i stridsvogner til kamp mot sovjeterne.
Oi...
Jeg skal ta på den først. Det første jeg skal gjøre.
Dette er en russisk T-26-stridsvogn.
Den ser ut til å nettopp ha rullet bort fra slagmarken.
Da andre verdenskrig brøt ut,
var Sovjets T-26 den mest produserte stridsvognen i verden.
Sovjet produserte 10 000 før andre verdenskrig.
Finland vil aldri ha den kapasiteten.
De har ikke befolkningen,
pengene, infrastrukturen til å komme i nærheten.
Det var et problem som krevde litt lateral tenking.
Det å stjele dem var det beste scenarioet,
og å stjele dem uskadde er perfekt.
Etter slag som Raatevegen
tok finnene hundrevis av lastebiler,
feltkanoner og dusinvis av T-26-stridsvogner fra sovjeterne.
Det var akkurat det de trengte foran neste fase i krigen.
Deres nye T-26 var snart klare til å slåss mot Sovjet om tapt mark.
Komplett med ny maling, inkludert et overraskende symbol.
Dette er et hakekors.
Før nazistene kom og endret litt på symbolet,
brukte det på alle flagg og ødela det for alltid.
Hakekorset kom fra India opprinnelig
og var et symbol på hell.
Finnene brukte tegnet for sin opprinnelige mening.
Derfor er det her.
En annen ting ved tanksen er ganske uvanlig
for militærmaskin som er nesten 100 år gammel.
Så hvis du er en historienerd med falkeblikk,
vil du nok ha lagt merke til at beltene på stridsvognene er skitne,
som betyr at den fortsatt kan kjøre.
Olie, vi skal kjøre en tur.
- Klar? - Klar.
For Alex er det en sjanse til å oppleve styrkene og svakhetene
til en tanks som var så viktig i Finlands historie.
For å veilede henne har hun Olie og Tommy,
begge stridsvognveteraner i den finske hæren.
Det er veldig bråkete her inne. Jeg må rope.
Den går mye mykere enn jeg hadde trodd.
Vi kjørte over treet, og jeg kjente det ikke engang.
T-26 var lettmanøvrert og kunne ta seg gjennom 30 cm tykke trær
og klatre i 40 graders helling.
Da var ettermiddagens fornøyelsestur over.
Nå blir det mer som i strid, så vi har stengt lukene.
Det høres kanskje ut som syting, men jeg kjenner dampen fra bensinen.
Jeg begynner å få hodepine.
Vi hørte at det var mange russere
som hoppet ut av stridsvognene og flyktet.
Jeg klandrer dem ikke. Hvis det begynte å ryke eller brenne,
ville jeg ikke brydd meg om hva som var utenfor.
Jeg ville ikke likt å være innestengt i den lille blikkboksen.
Den finske hæren klarte å stjele nok T-26-tankser
til å danne en hel panserbrigade.
Og sommeren 1941
ledet T-26-tanksene Finlands angrep for å ta tilbake territoriene i øst.
Og videre inn i selve Sovjetunionen.
Tross suksessen var finnenes stjålne T-26
en stor ulempe mot Sovjetunionen.
De hadde tusenvis av dem, og med begrensede panservernkanoner
måtte finnene desperat finne T-26s akilleshæl.
Det er motorinntaket.
Det suger luft inn i tanken for å kjøle ned motoren.
Men til tross for alle klagene mine på avgassene,
spredte den frisk luft til besetningen.
Så finnene tenker:
"Hva om vi kan få den til å suge inn noe annet enn ren luft?"
Til det trengte de et spesielt våpen.
Det de fant på var så genialt enkelt
at det fortsatt brukes i dag.
Med tørr humor kalte de oppfinnelsen Molotovcocktail.
et sarkastisk svar på den sovjetiske utenriksministeren Molotov
for bombingen av finske byer.
Utenriksministeren var frekk nok til å si at de ikke bombet.
De ga faktisk ut mat.
Det var en stor løgn, så de oppkalte den etter ham.
"Vær så god, herr Molotov. La oss spandere en cocktail."
Dette er en modell av en.
Lettantennelig væske, og også kaliumklorat,
veldig irriterende ved kontakt.
Og den har også sevje fra furutrær.
Når det brennes, oppstår det irriterende røyk,
som er enda mer irriterende i trange rom, som i en T-26.
Ikke overraskende får jeg ikke leke med en Molotovcocktail.
Vi har en profesjonell til det. Han heter Konsta.
Først tennes en stormfyrstikk på siden av flasken.
Jeg ville ikke vært inni den stridsvognen.
Både på grunn av ilden, men også røyken.
Tenk dere at luken er stengt og man ikke kommer ut.
Vi har fastslått at det ikke er behagelig i en stridsvogn
når man plutselig få en sånn mot seg, nei takk.
En halv million Molotovcocktailer ble masseprodusert her.
Det enkle våpenet hjalp til med å ødelegge 400 stridsvogner.
Finlands oppfinnsomhet og besluttsomhet hadde snudd situasjonen.
Men under andre verdenskrig forandret alt seg.
Sovjetunionen begynte å få overtaket over Tyskland.
Finlands pakt med djevelen begynte å se veldig dårlig ut.
For å overleve måtte de bruke all sin politiske kunnskap.
De sendte nazistene av gårde
og overga noen områder i øst til Moskva
i bytte mot fred.
Disse landegrensene er de samme i dag.
Finland hadde overlevd nesten hele krigen.
Men så forandret verden seg igjen.
Finland sto overfor en ny trussel som verden aldri hadde sett før.
I over 70 år
har Finland levd i skyggen av atomsupermakter.
Arthur Williams, radiovert innenfor militærhistorie
og tidligere britisk marinesoldat, skal lære om landets overlevesesplan.
Jeg vervet meg etter Sovjetunionens kollaps
og før Putin ble den trusselen han er i dag.
Så vi tenkte aldri på hvordan vi skulle leve under atomkrig.
Men for den finske befolkningen, som er ganske liten,
var det nok annerledes.
Geografisk sett er de veldig sårbare
mellom supermakter.
Så det blir fascinerende å se hvordan de kan forsvare seg
i tilfelle det blir alvor.
Besøkende i Helsinkis elegante gater kan bli overrasket
over at byen ligger oppå en av verdens største festninger.
Arthur har et møte under gatene, 18 meter under bakken
i et av versens største og mest sofistikerte forsvarsbygg.
- Hei, Jari. - Hei.
- Hyggelig å møte deg. - Hyggelig, sir.
- Imponerende. - Velkommen til Hakaniemi.
Dette er Hakaniemi tilfluktsrom.
Jari Markkanen er en av de ansvarlige
for å holde tilfluktsrommet klart for et angrep mot Helsinki,
enten konvensjonelt, med atomvåpen, kjemisk eller biologisk.
Her har vi trykksikre dører.
Hovedformålet er å beskytte folk inne i tilfluktsrommet
mot trykkbølgen fra eksplosjoner utenfor.
Det er solide saker. Og alle er av stål?
Massivt stål.
Så døren kan tåle en atomeksplosjon?
Ja.
For å tåle trykkbølgen fra en atomeksplosjon,
er ståldørene opptil 30 cm tykke.
Men det er ikke nok i seg selv.
Det er to dører også, én her borte.
Ja. De indre dørene skal være gassikre.
Forseglinger i de indre dørene holder radioaktive og giftige gasser ute.
Hele komplekset har plass til 6000 personer.
Bunkeren er bare ett av 52 offentlige tilfluktsrom i Helsinki.
Med tusenvis av private tilfluktsrom er det plass til 900 000 mennesker.
Hele byens befolkning, pluss besøkende.
Vi ser de gule rutene langs gulvet. Hva er de til?
Vi har 180 ruter som fungerer som tørrtoalett.
Hvis vi ikke har rennende vann, må vi bruke tørrtoalett.
Så dette er bare et stort toalettområde?
- Det er ganske enkelt, ikke sant? - Ja.
Og dette er sovesalen.
Dette er eksempler på senger.
Vi har soveplasser til 2000 personer.
Folk sover på skift, med skift hver åttende time.
Finlands forberedelser kan virke overdrevne,
men i ti år etter krigen forbød en traktat med Moskva dem
å ha en hær stor nok til å forsvare seg.
Dermed kunne befolkningen holdes som gisler av en atomvåpenmakt.
Finlands ekstraordinære svar var å bygge tilfluktsrom til alle.
Det arbeidet fortsetter den dag i dag.
HEISINNGANG, INNKJØRSEL
Men i fredstid tilbyr tilfluktsrommet en helt annen type samfunnstjeneste.
Et fullt brukbart treningsstudio.
En slags hockeybane eller noe. Der er en til.
Stedet er enormt. Det bare fortsetter og fortsetter.
Man glemmer at man er 18 meter under bakken.
Det er et surrealistisk sted å være.
Dette stedet er et rekreasjonssenter,
men egentlig ikke, for på 72 timer kan alt fjernes
og erstattes av tusenvis av køyesenger.
Det forvandles til et tilfluktsrom og atomvåpenbunker.
Noen bunkere er dobbelt så store
og brukes i fredstid til alt man kan tenke seg.
Inkludert underjordiske skateparker, parkeringsanlegg,
og et svømmebasseng med olympiske mål.
Selv bassenget må kunne dreneres og demonteres på 72 timers varsel,
så det kan brukes som tilfluktsrom av sivilforsvaret.
Det er overveldende og ganske skremmende
å se at finnene har forberedt seg så mye
på atomkrig.
En hel by kan lett overleve under bakken.
VI som kommer fra et annet land tenker: "Hva har vi gjort?"
Jeg vet ikke om vi har gjort noe.
Og dette er bare sivilbefolkningen. Jeg lurer på hva militæret har gjort.
Siden Russland invaderte Ukraina i 2022
virker Finlands posisjon like sårbar som alltid.
Hvor klare er de til å motstå en invasjon av en moderne hær?
Siden 1917 har hver mann i Finland måttet gjøre nasjonal militærtjeneste.
Mange kvinner er også frivillige.
I dag kan landet kalle inn en enorm, veltrent hær på 280 000
for å kjempe på et øyeblikks varsel.
Utrolig for en befolkning på bare 5,5 millioner.
Hva med vanlige finner?
Arthur skal møte en av mange som forbereder seg på det verste.
Matias er leder innenfor Finlands frivillige forsvarsgruppe.
- Hei, Matias. - Hei.
Matias, jeg er tidligere militærmann.
Jeg vil vite mer om det finske militæret.
Du bærer uniform nå, men dette er ikke jobben din?
Nei, jeg er aktiv reservist, så jeg har en sivil jobb.
- Hva jobber du med til vanlig? - Jeg er skiheisoperatør.
Hva skal du trene på, Matias?
I helgen skal vi trene nærkamp i bymiljø. Nærkamp-trening.
Ukraina har lært oss
at alle store slag vil bli utkjempet i byene
eller i forstedene.
Og det er en viktig type kamp som alle bør vite hvordan de skal kjempe.
Selv for herdede soldater er bykamper de mest utfordrende.
Disse vanlige finnene
bruker fritiden til å lære en av de mest risikable manøvrene:
Dynamisk inngang i en bygning.
Fortell om den dynamiske inngangen. Dere jobber i små team.
Hva skjer?
Gruppa på tre, brannteamet, stiller seg i døråpningen først.
Og så tar lederen det vanskelige hjørnet.
Den andre tar det lette hjørnet, og den tredje er i bevegelse.
Han hjelper til hvis de trenger hjelp.
Så tanken er at man kommer seg inn i rommet så fort man kan
og sprer seg ut for å dekke alle hjørnene?
Ja, mer eller mindre.
Det er en veldig farlig form for kamp.
Det er ekstremt farlig.
- Døren er dødssonen. - Ja.
Førsteprioritet er å komme seg ut av den.
Ja, klart.
Opptak fra Ukraina viser hvor brutal bykrigføring er.
Men til tross for det,
doblet antallet sivile som trente på det i år seg til 50 000.
Hva slags folk ønsker opplæring?
Vi får alt fra bygningsarbeidere til tannleger og leger hit.
Eller direktører for firmaer.
Men når vi tar på oss utstyret, er vi like
og trener de samme tingene, og vi har kvinner og menn på kursene.
Hvorfor er du motivert til å forsvare Finland?
Jeg trener for familien min, for mine kjære,
så jeg kan gjøre jobben min i militæret om det trengs.
Så mine nære og kjære holder seg friske og i god form.
Et sterkt svar, jeg liker det.
Etter flere tiår med nøytralitet
fikk invasjonen av Ukraina Finland til å bli med i NATO.
Nå er også NATOs styrker en el av Finlands forsvar.
Finlands komplekse historie,
deres 1200 km lange grense mot Russland,
og deres oppfinnsomhet, dyktighet og selvoppofrelse har bidratt
til å gjøre det til et av verdens best forsvarte land.
Men det er én ting til finnene har, og kanskje det viktigste av alt:
En uslåelig besluttsomhet om å overleve.
Tekst: Karl Powell