Небагато.
Усі вичікують, бо в нас закінчується товар.
Манчестер отримав лише половину,
Глазго майже на нулі, а Бірмінгем погрожує піти деінде.
А що з іншою проблемою?
Без варіантів, Картере.
Хай що сталося, без варіантів.
А що сталося?
Ми порозпитували, як ти й казав,
про Едді.
У кварталі Форд є дилер, і він наляканий, Картере.
Боїться говорити.
Дилер продав хлопцеві, який помер.
Каже, що товар чистий. Це був передоз.
Але хлопець помер.
Це героїн. Молодь помирає.
Йдеться не про хлопця, а про його батька.
З Бірмінгемом я все владнав, але ситуація нестабільна.
Так.
Мабуть, так.
Коли судно прибуде, нам варто самим забрати товар.
Навіщо?
У доках буде не кілька кілограмів.
Наша частка — 40–50 мільйонів.
Кому ти довіриш цю справу?
Моя частка, а не наша.
І зараз я не знаю, кому можу довіряти, Едді.
Чому ти мені не сказав?
Про що?
Про свого сина.
Бо він був нариком.
І його мама
не хоче, щоб люди знали, що він був нариком.
Тож якщо нас питають, ми кажемо, що він загинув на службі,
а якщо не питають, ми мовчимо.
І якщо будеш розказувати мені, як пережити смерть сина
у кварталі Форд з голкою в руці,
клянуся, я розмажу тебе по тій довбаній стіні.
Це паршиво, друже.
Бідний хлопець.
Ходи сюди.
Добре.
Ми впораємося.
Тобі треба дбати про сім'ю.
Я теж хочу дещо робити, і не на складі в Крокстеті.
Ми привеземо товар, швидко продамо
і заробимо більше, ніж зможемо витратити.
Ти теж, Едді.
Я тобі щедро віддячу.
А зараз треба все стягти сюди:
пушки, кулі, героїн.
Так усе буде під контролем.
Тепер лише ми з тобою, друже…
до кінця.
-Це варте ризику? -Послухай.
Коли усунеш мене і Картера, цим займеться хтось інший.
Без зброї і героїну буде важче.
Буде пауза,
дітям не буде що вводити у вени.
І, можливо, хтось використає цей час, щоб вигребти з цього.
Тому так,
це варте довбаного ризику.
-Поліція! -Поліція!
-Чисто! -Чисто!
-Справа чисто. -Зліва чисто.
-Тут порожньо. -Нічого!
Тут чисто.
Відходимо.
Слухаю.
Щур.
Це Едді.
Що знає Едді?
Усе.
Тоді в нас є робота.
Так.
Є робота.
ЛЕГЕНДИ
АДЕНСЬКА ЗАТОКА
Слухаю.
Привіт, друже. Це Азіз.
Я тебе зустріну.
Ми так не планували.
Більше не варто обговорювати наші плани телефоном.
Чому ні?
Поясню при зустрічі.
Сідай у машину, Едді.
Тупий вилупок.
Я здивований.
Картер давно мене знає.
І послав лише вас двох.
АНТАЛІЯ, ТУРЕЧЧИНА
І що?
Людина Картера.
Едді.
Він інформатор.
Та ви знущаєтеся.
Він знає про нас.
Він знає про це і… знає про тебе.
Тоді я міняю плани.
-Ми заберемо опіум. -Нізащо.
Чекайте.
Він працює з нами.
Це бізнес.
Ми шануємо угоду.
Тобі все одно заплатять.
Ти береш гроші, ми ризикуємо. У тебе не повинно бути проблем.
А якщо є проблема, цікаво чому.
Як ви доставите товар?
Тепер це наш клопіт, а не твій.
Розвантажуйте.
Розвантажуйте. До роботи!
Підіймайте лебідку! Швидше!
Що сталося?
А ти як думаєш?
Він знає.
Потрібен захист?
Ліверпуль був чудовим містом, коли я був малим.
Тепер це місто героїну.
І це ми винні.
Таким я його залишаю.
Залишаю без сина.
І я це заслужив, бо в цьому теж ми винні.
Ти зробив усе, що міг.
Я допоміг доставити дві тонни героїну в Англію.
І ти теж, до речі.
Але я ще можу дещо зробити. Те, чого не можете ви.
У нас була угода.
І досі є, але часу обмаль.
Я перевезу сім'ю якомога далі від Ліверпуля.
Тоді повернуся і вб'ю його.
Можеш це використати. Можеш свідчити, що я зізнався.
І я потисну тобі руку.
Я прийму будь-який вирок, якщо він буде гнити в землі.
Ми його дістанемо.
Як?
Скажи. Як?
Ось що зараз зробить Картер:
він заляже на дно.
Тоді продасть героїн і зникне.
І якщо ви думаєте, що маєте владу,
це теж зникне.
Усе зникне.
І ви не повернетеся до початку. Буде ще гірше.
Бо тепер вони знають не лише про мене.
Вони знають про вас.
Хочу уточнити: дві тонни героїну,
наркотики класу А на 100 мільйонів фунтів, тепер поза вашим контролем.
На 120 мільйонів. Ціна зросла через брак поставок.
Це злочинна недбалість. Нас можуть посадити.
Це тимчасова ситуація.
Ви втратили єдиного інформатора.
Уже ніхто не стежить за ліверпульцями і турками,
а наркотики зникли.
Як на мене, це не тимчасова ситуація.
У мене є інший варіант.
Сподіваюся, не продажний коп.
Якщо ваш найкращий варіант знайти дві тонни героїну в Туреччині —
корумпований коп у Манчестері, який мовчить,
можете пакувати валізи!
О боже.
Якби ти вберіг свою людину, усе б скінчилося.
Скінчилося б, якби ти не віддав товар.
-Я мусив. -Чому? Вони чемно попросили?
Що ти сказав?
-Ти мене почув! -Припиніть.
Припиніть. Це аматорство.
Бери Кейт і їдьте на північ. Знайдіть Картера.
А тебе відсторонено від завдання.
Що?
Їдь додому і згадай, хто ти, бо це не ти.
Я нікуди не поїду, друже. У мене робота.
Він тобі не «друже».
Він твій бос, і ти їдеш додому.
Пробач.
Не приводь його сюди.
З ним додому приходиш не ти.
Я відвезу її до школи.
Ні, не відвезеш.
Я тут. Я відвезу її до школи.
Зараз канікули.
Уже деякий час.
Точно. Забув.
Ми скоро повернемося.
-А ви куди? -У місто.
Вона хоче в зоопарк. Начиталася про пінгвінів.
Я з вами.
Такий — ні.
Мене відправили додому. Тому я тут.
Мені важко із цим змиритися,
бо те, що я робив, усе ще триває.
Це ще не кінець, і я не знаю…
Я не знаю, що із цим робити.
Я не знаю, як бути… тут,
поки все відбувається там.
Усе гаразд.
Їдьмо подивимося пінгвінів.
Блейк має рацію.
Це все, що в нас є — продажний коп у Манчестері, який мовчить.
-Тоді спробуємо ще раз. -Ґудвін скаже те саме.
Він нічого не знає, і вимагатиме адвоката.
Тоді дамо йому адвоката.
Розкажи мені про цих пінгвінів.
Де вони живуть? Я їх тут не бачив.
Бо вони живуть на Південному полюсі.
-Серйозно? -Так.
Люди думають, що вони живуть на Північному полюсі, але там лід,
а їм потрібна земля, щоб ростити малят.
А в морі багато хижаків, і для них це небезпечно.
А ти знав, що найвищий пінгвін…
-Він називається Малий пінгвін… -Доню, виходимо.
-Ходімо. Швидше. -Гаразд, я йду.
-Поквапся. -А тато йде?
Так, він дожене. Швидше, поки двері не зачинилися.
Де Хакан?
Ти не живеш у своїй квартирі.
Не твій клопіт, де я живу, синку.
Скажи Хакану, хай віддасть мої гроші!
Ніколи не думав, що це станеться.
Що вони… перетнуться.
Життя.
Але чому ні?
У мені вони перетнулися вже давно.
І я не знаю, як це змінити.
Я знаю.
Не приходь додому, поки все не скінчиться.
Дон казав, що колись тобі знадобиться моя допомога.
Повертайся туди і будь ним, поки це не закінчиться,
бо інакше ти ніколи не повернешся додому.
А якщо повернешся, то приведеш його, його життя і його небезпеки зі собою.
Слухай…
У гаражі
є два листи.
Не відкривай, якщо не доведеться.
Але в гаражі є два листи.
Забереш їх, коли повернешся додому.
Я кохаю тебе.
А я тебе.
-Чому він неголений? -Ризик самогубства.
Ви самогубець?
А ти, бляха, хто?
Поліція і митниця завжди хочуть зганьбити людину,
привести в суд і сказати: «Подивіться на це нещастя.
Він винен у всіх гріхах».
Пане Ґудвіне, ви самогубець?
Не зовсім.
Але всяке може статися.
Дайте йому бритву.
Добрий день, Артуре. Я адвокат.
-Не мій. -Правильно.
Пан Картер стурбований.
-Дарма. -Чому?
Бо тут я, а не він.
Питання в тому, що ви можете зробити або сказати, щоб вийти звідси.
Якби в них були докази, мене б тут не було.
Треба лише перечекати.
Але…
Після цього в мене не буде роботи.
Пан Картер — бізнесмен.
Він завжди відкритий до взаємовигідної угоди.
Доведеться переїхати.
І ви це зробите з найкращими побажаннями від пана Картера.
У мене заберуть пенсію.
Я впевнений, що пан Картер готовий це компенсувати.
То скажи йому, що я ціную його підтримку.
Йому варто ще через щось хвилюватися?
Митниця Її Величності захоче з ним поговорити.
Вони казали, як планують це зробити?
Гадаю, спершу спробують його знайти.
Картер, мабуть, це питання вже вирішив,
тому за це грошей у нього не бери.
Пан Картер — дуже успішний підприємець, пане Ґудвіне.
На відміну від вас, у нього немає фінансових проблем.
Пан Картер може носити будь-який костюм.
Може їздити на будь-якій машині.
Я знаю, хто він.
-Я теж. -Правда?
Пан Картер — законослухняний бізнесмен, який дбає про свою громаду.
Облиш.
Він з кварталу Бут,
тато у Волтоні, куди його засадила мама.
Я знаю, хто такий Картер.
А він знає, хто я.
Тому скажи йому,
що в нього багато проблем, але я не одна з них.
Дякую за поміч.
-Так. -Ми перевіряли маму Картера?
Вона померла.
Зрозуміло.
-Чорт. -Що?
Це він сказав мені, що вона померла.
Він мені сказав.
Ти мав відпочивати.
Я зробив лише те, що ти просив.
Ти сказав створити легенду.
Сказав мені стати ним.
Не проси відпустити його, коли ми так близько.
Я сам вирішуватиму. Зараз я намагаюся подбати про тебе.
Зі мною все добре.
Це він.
Він розлючений.
Так і має бути. Турки винні йому гроші,
вони ховаються, і він знає, що не отримає грошей.
Я те саме казав, коли був там, де ти зараз,
а бос мені радив відпочити.
Я казав, що все добре.
Казав, що це моя легенда розвалюється, а не я, тому…
Я не взяв паузи.
Я повернувся туди
і занурився ще глибше.
Але це не легенда розвалювалася.
А я.
Тільки я не помічав.
Бо я забув, хто я.
А коли згадав,
то втратив усе, що мав.
Цікава річ — задній розум, синку.
Приходить із запізненням.
Скажи мені,
якби ти зараз був там,
робив це,
знаючи все, що вже знаєш,
знаючи, чого тобі це коштувало…
ти б зупинився?
Ні.
Дякую.
Я повертаюся на роботу.
Так.
Шістдесят чотири роки, судимостей нема,
орендує муніципальне житло і має 500 фунтів в ощадному товаристві.
-Це погана зачіпка. -Я мала перевірити.
Навряд чи вони близькі. Картер у пентхаусі, а вона тут.
Я виросла в такому місці.
Тато робив усе, що міг,
а мама — ні.
Мій батько пив, грав в азартні ігри, але він не порушував закону
і не любив людей, які порушували.
У цьому суть таких місць.
Не всі чоловіки — шахраї, і не всі жінки — ангели.
Довбаний сором.
Відведи мене до турків.
-Ні. -Чому?
Бо я закінчив.
Я зробив достатньо, і ти зробив достатньо,
і тепер я вдома.
-І ти йди додому. -Пробував. Не вийшло.
Це важко.
Коли поживеш у цьому світі, важко піти.
Чому ти мені допоміг?
Бо пан Блейк дав мені гроші.
-Це лише через гроші? -Бо пан Блейк дав мені гроші.
І тобі байдуже, що сюди їде дві тонни героїну?
І що вони зроблять з цією країною?
Думаєш, мене хвилює Англія?
Я маю бути вдячний Англії?
Я розкажу тобі про Англію.
Англія мене спіймала,
коли я ховався серед оливкових дерев, шістнадцятирічного
з пістолетом, який не стріляв, і в уніформі, яку пошила моя мама.
Англія забрала мене у свій табір
і допитувала, а я не відповідав.
Тому Англія мене роздягла,
била,
палила і різала,
втирала сіль мені в рани,
зв'язала мене і кинула на сонці помирати в багні, як собаку.
Поки не прийшов чоловік і не накричав на них.
Він дав мені тінь, воду і…
врятував мені життя.
Тому я служив йому до кінця війни.
Я не служив Англії.
Я служив лише йому.
Блейку?
Пану Блейку.
Якщо тобі потрібна моя допомога, ти маєш знати, друже мій,
що я зроблю це за гроші, зроблю це для пана Блейка,
навіть трішки для тебе.
Але не для Англії.
Англія може йти на хрін.
Домовилися.
Я знаю, де Хакан.
Але ти не можеш піти до нього, поки не матимеш що запропонувати.
Інакше, якщо підеш,
не повернешся.
Вівторковий скауз?
Хай там що, у вівторок їмо скауз.
У дупу їжу. Щось чути від турків?
Поки що ні.
Вони тебе вб'ють. І ти це знаєш.
-Ні, не вб'ють. -Справді? І де наркотики?
-У дорозі. -Але ти не знаєш що й до чого.
Вони тебе вб'ють, щойно зможуть.
Знаєш, що я зробив?
Що я побудував?
Це вражає.
Чого ти чекаєш?
Похвали?
Ні.
Лише слабкій людині потрібна похвала матері,
а я не потерплю ще одного слабкого чоловіка в цьому домі.
Від тебе похвали не дочекаєшся.
Бодай визнай, що я зробив. Це тобі під силу.
Дізнаємося, що ти зробив, коли це скінчиться.
А поки тобі світить життя у Волтоні або смерть у канаві.
Ні.
Я інвестую гроші. Відмию. Я шукаю можливості для бізнесу.
Послухай себе!
Не задирай носа, Деклане. Ти наркодилер.
-І хто в цьому винен? -Що?
-Ти казала робити щось із життям. -Я не казала робити це!
І не казала не робити.
Ти не казала не робити.
Я довіряв двом людям у цьому світі, ма.
Залишилася лише ти.
Твій батько пив, бо був слабкий.
І коли я казала йому, що він слабкий, він пив ще більше.
Та мені було плювати.
Бо в мене був ти.
І я бачила, що ти інакший.
Я бачила, що ти ніколи не будеш слабким.
Не тоді, коли це важливо.
Ти пройшов довгий шлях, Деклане,
і мені байдуже, як ти це зробив.
Я хочу знати, що ти не змарнуєш усе зараз.
Бо ти важливий.
Для турків.
Але вони про це забули.
Тому йди до них
і нагадай.
Головне, що це не вибачення.
Гарний початок.
Це визнання виконаної вами роботи.
Залучити Едді — це досягнення, і не твоя вина, що ти його втратив.
Знайти копа, вивідати в нього інформацію — круто.
Ти взагалі незамінна.
Тому я не мав казати те, що сказав, ось і все.
-І це не вибачення? -Ні.
-Але схоже. -Берімося за роботу.
І що в нас?
Мілонас скаже мені, де турки.
-Ми знайшли Картера. -А наркотики?
Якщо вони йдуть балканським шляхом, то десь у Югославії.
І ні турки, ні Картер не мають системи,
щоб ввезти стільки в країну.
Доведеться щось вигадувати.
Вони нікому цього не довірять, не дві тонни.
Ми знаємо, де вони, де наркотики.
Ми знаємо, що хтось із них поїде по наркотики.
Хто рухнеться, той привезе.
Ти мав прийти сам.
Я приходжу так, як захочу.
Де товар?
У дорозі.
Гадаю, ви забули,
що сталося з вашим хлопцем у Глазго.
У мене є мережа.
У вас нема.
Я можу продати дві тонни за день.
У вас це займе рік, і вас спіймають.
Це так само мій товар, як і ваш.
Тому кажіть, де наркотики.
У Югославії.
А далі?
Німеччина, Франція, потім пором.
Хто привезе?
Ми.
Ні.
Ті, хто за нами стежать, знають,
що в Британію от-от прибуде дві тонни героїну.
Турків за кермом вантажівки зупинять першими.
Доправте до Німеччини.
Далі я цим займуся.
Здається, вона його кидає.
Що ти робиш?
Хто рухнеться, той привезе.
Це кінець.
З усією повагою, міністре, я повідомлю, коли буде кінець.
Я офіційно припиняю операцію.
Хай чого ви досягли, подайте це як перемогу
і згортайте роботу.
Не наш час вийшов, міністре.
Ви знаєте, що вона йде, я знаю, що вона йде.
Мабуть, і вона це усвідомлює.
Вона досі прем'єр-міністерка, Блейку, а я досі міністр внутрішніх справ.
Якщо зараз зупинити операцію,
в останні дні вашого уряду в країну потрапить дві тонни героїну.
Або вас сфотографують на фоні тих двох тонн,
і це допоможе під час вибору наступника.
Я призначив вас, Блейку.
Ви, очевидно, забули, кому ви віддані.
Я не забув.
Я згадав.
Згадав, що ніколи не хотів входити в цей світ, ваш світ.
Це світ без справжньої небезпеки, без справжнього ризику,
де слабкі люди борються за владу без відповідальності.
Я відданий своїй команді.
Моє майбутнє і майбутнє моєї команди
визначать події наступних кількох днів.
Я погоджуюся на такі умови,
бо моя команда ризикує,
і ваш світ не уявляє, які це ризики.
Вони роблять це з честю
і пожертвою
лише заради того,
щоб не дати ввезти дві тонни наркотиків у Британію.
Кінець неминучий для всіх нас, міністре.
Але в декого з нас ще є робота.
-Де вони зараз? -Порт Гарідж.
Прямують на пором до Гамбурга. Там буде передача.
Картер забере товар і доставить.
Треба зірвати передачу, щоб вони нічого не зрозуміли,
тоді я піду до турків і поверну собі роботу.
Ми маємо працювати в Німеччині без підтримки?
Я досить добре знаю німецьку.
Що значить «досить добре»?
Ви з MI6?
Пробачте?
До нас звернулися зі спецслужби,
а ви чудово говорите німецькою.
То ви з MI6?
Ні. Я проста секретарка.
НИЖНЯ САКСОНІЯ, НІМЕЧЧИНА
Це вони?
Так.
Треба зірвати передачу, щоб вони не здогадалися.
Добрий день.
Чим можу допомогти?
Вітаю. У вас є сертифікат техогляду?
Що?
У вас є документи на автобус?
Я не розумію.
Вам допомогти?
Так. Нам потрібні документи на автобус.
Ви не знаєте німецької?
Ні, я не знаю німецької.
Їм потрібні документи на автобус.
Я не знаю, як англійською, у нас це TÜV.
Я про це нічого не знаю.
Нічим не можу допомогти. Вибачте.
-Щасти. -Гаразд. Дякую.
Ти диви.
У неї вийшло.
Я здивований бачити тебе у Грін-Лейнсі.
Я прийшов по гроші.
Якби мав, я б віддав.
Вони в батька, а він людина проста.
Дешевше тебе вбити, ніж заплатити.
Йдеться не про твого батька, а про тебе.
Мені потрібні гроші на інше.
Імпорт-експорт.
Хороші контракти, постачання і власник, який любить азартні ігри.
Я можу все дешево купити.
Дістань гроші, і будемо партнерами.
Ти сказав, що хочеш мати свій бізнес, легальний.
Прошу дуже.
Якщо працюватимемо разом, друже,
треба починати зараз.
-Про що він думав? -Він побачив поліцію.
Запанікував. Він вчинив правильно.
Не ти відправив десять бабусь до Німеччини.
Це непродуктивно. У нас є проблема, і потрібне рішення.
Кричати — не рішення.
Де мої кляті гроші?
Це правда, Хакане. Ти йому винен.
І ти ось так вриваєшся?
Я роботу зробив. Заплати мені.
Як він зайшов? Охорона до дупи.
-Як ти говориш з Хаканом? -Обережніше.
Бачите?
Це не іграшки, щоб ними махати.
Тож приберіть їх, поговоримо про справи,
а Ґай заплатить за стелю.
Я дам тобі гроші.
Але не забуду, як ти їх отримав.
Ні.
Ми йому нічого не дамо.
Але якщо він привезе наркотики в Англію,
заплатимо подвійну ціну.
Що?
Ти не хочеш, щоб везли турки,
а ми не хочемо, щоб їхали твої бабуні.
Ми бачили, на що він здатний.
Він професіонал,
а нам потрібен професіонал.
Ні.
Чому ні?
Ви не дасте мені зробити так, як я хочу.
І як ти хочеш це зробити?
Митники стежитимуть за Ла-Маншем.
Я б віз Північним морем з Голландії. Бурхливіше море, менше патрулів.
Потім у тихе місце, про яке я знаю, а ви ні.
Це все, що я скажу.
І я хочу потрійної оплати.
Сподіваюся, ти пам'ятаєш, хто я.
Ти той, кого пасе митниця,
твій друг — стукач,
твій пацан наче з дуба впав,
а твій товар застряг у Німеччині.
-Звідки ти знаєш, що це митниця? -Що?
Звідки ти знаєш, що за нами стежать митники?
Ми намагаємося доставити в Англію наркотики.
Робота митниці — не дати наркотикам потрапити в Англію.
Якщо за тобою стежать, питання не в тому, звідки я знаю, що це митниця,
питання в тому, чому, курва, ти не знаєш, що це митниця?
Якщо мені хоч на секунду здасться, що ти нас підставляєш…
я тебе вб'ю.
Так, я здогадався.
Мілонас залишиться в нас.
Втратиш наркотики —
втратиш Мілонаса.
Домовилися.
Іди
привези товар, друже.
Візьмемо човен берегової охорони і замаскуємо.
-Знадобиться судно з підкріпленням. -А екіпаж?
Піт мав би повернутися. Він подумає, що ми жартуємо.
Нас прикрили.
Треба позакривати хвости.
Назвемо це хвостом. Відповідатиму я.
Але вам не можна нікого залучати
і просити допомоги.
Усе, що залишилося зробити, можете зробити лише ви.
Звісно, лише ми. Бо ми витратний матеріал.
Аж ніяк.
Міністр бодай знає наші імена?
Якщо ваші боси такої низької про нас думки, нащо ми це робимо?
-Ви це робите, бо це ваша робота. -Але це не так.
У моїй угоді зазначено дев'ять штук на рік і 21 день відпустки.
Нічого про постріли.
Сілвер Піт.
Сто десять кілометрів від Галлу.
Найкращі місця для риболовлі в Північному морі.
Коли я був малим,
Галл був світовим центром з вилову тріски.
У мого дідуся був човен.
І дідусь любив випити.
Я дам раду з човном.
Поточне розташування: 51 градус, 45 хвилин північної широти.
Два градуси, 31 хвилина східної довготи.
Очікуваний вихід на берег —
17:00. Прийом.
Радше 18:30, і ти відхиляєшся від курсу, Дональде.
Так, я трохи заіржавів.
Берегова охорона дала мені прогноз погоди.
Я не все зрозуміла,
але те, що я зрозуміла, не тішить.
Зосередьмося на пошуку Голландії, про погоду подумаємо потім.
У нього немає друзів.
-Що? -Моя легенда, у нього немає друзів.
Охоче вірю.
Це моє виправдання за поведінку з тобою.
Ти робиш те, що робиш, щоб вижити.
Я розумію.
Я вже давно це роблю.
Ти звідки?
Баттерсі.
Я ріс за річкою. Сендс-Енд, Емертон-роуд.
Правда?
Добре, що ми тоді не перетнулися.
Я був сердитим малим.
Я теж.
Зате тепер ми заспокоїлися.
Так, ця робота виявляє найгірше в тобі.
І найкраще.
Так.
ЗЕЛАНДІЯ, НІДЕРЛАНДИ
-Завантажено, Азізе. -Гаразд.
Зустрінемося тут у Лондоні за два дні.
Якщо тебе не буде, Мілонас — труп.
А якщо затримаємося?
Погода псується.
Друже, мені нелегко було домовитися.
Якби воля Хакана, Мілонас був би вже мертвий.
Після цього все зміниться.
Так.
Зміниться.
Це рибальське судно «Альба Спіріт». Як мене чути? Прийом.
Голосно і чітко. Кажи. Прийом.
Ми збилися з курсу. Погода погіршується.
Можеш вказати свої координати?
Приблизно 75 кілометрів на схід від мису Дебен.
Не може бути.
Ми втрачаємо видимість. Поговори з береговою охороною.
-Їм знадобляться координати. -Алло.
-Я тебе чую. Спробуй ще раз. -Алло.
-Корпус судна затопило. -Доне!
-Доне? Ти мене чуєш? -Що робити, Доне?
Доне, уточни ваші координати.
-Доне! -Беріть рятувальний пліт!
-Поки нічого. -Дякую.
Я перевірю координати. Може, я вказала не ту зону пошуку.
Це їхня робота.
Це те, що ми робимо.
Ми захищаємо кордон.
Якщо море неспокійне,
ми приймаємо небезпеку і все одно виходимо в море.
Вони роблять свою роботу.
І я послав їх на це.
Це моя відповідальність і більше нічия.
І точно не твоя.
Вони їх знайдуть?
Звісно.
Якщо загинемо, людям скажуть, що ми робили?
Ні.
Ми робимо цю роботу, ризикуємо,
а якщо загинемо,
ніхто не знатиме, що ми це робили?
Дванадцять років тому
я працював під прикриттям для поліції Манчестеру.
Футбольні хулігани. Раз плюнути.
Зайшов глибше, проник у банду, ліквідував їх усіх.
Кілька років по тому моя донька хотіла поїхати на пляж,
я відвіз її в Блекпул.
Святкові дні, повно народу.
Я його навіть не помітив.
Того, хто це зробив.
Просто…
Мене вдарили ножем у спину, коли я стояв у черзі по морозиво.
Він перерізав артерію, і…
Я ледь не стік кров'ю.
На очах у дочки.
Я ще був у лікарні, коли отримав документи на розлучення.
Це не робота. Це назавжди.
Ви все життя озиратиметеся через плече.
Коли подумаєте, що небезпека минула, ви зрозумієте, що вона назавжди, бо…
небезпека ніколи не минає.
А легенди не вмирають.
Твоя правда.
Це судно берегової охорони Її Величності. Прийом.
Кажіть. Прийом.
Дехто хоче з вами поговорити.
Хто на зв'язку?
Я і пан Блейк.
Добре. Заощадив мені дзвінок.
Мені потрібен фургон і озброєна підтримка.
І йдіть просто в поліцію.
Я припускаю, що всі живі, Доне.
Так. Тобто
я їх не рахував, але всі наче на місці.
Ерін дала точні координати,
тож вона винна, що нас знайшли.
Ми врятували вантаж, передача відбудеться завтра в Лондоні.
Закінчуймо…
із цим.
Щось видно?
Ні. Мабуть, є інший вхід.
Вони обрали це місце, і ми не знаємо чому?
Тобі треба зосередитися.
Іди туди, запиши їх і виходь.
Так просто.
Зовсім не просто, синку.
Я не братиму приймач. Надто помітний.
Не знатимеш, що робиться ззовні.
Не думаю, що ззовні буде проблема.
Це все. Це кінець.
І для тебе, і для нього.
Віддай йому все, що маєш, бо що б не сталося,
він залишиться там.
А ти виходь.
Сподіваюся, у вас є план.
Ви привезли дві тонни героїну.
Якщо немає плану, нам усім дадуть по 20 років.
Не хвилюйся про наш план.
Маю надію, там дві тонни.
Інакше я прийду по тебе.
Чистим не збувайте. Ви всіх уб'єте.
Не переймайся. Розбавимо.
Слабкий опіум для слабких людей.
Заплати йому.
Молодець, друже.
Машину можете залишити, але його я забираю.
Добре.
Спершу йдемо ми, а потім ти.
-Що таке? -Ходімо.
-Дах. -Вони виходять на дах.
Молодець, друже.
Усе скінчилось.
Вони нас уб'ють.
Ідіть.
Радий знову тебе бачити.
Щось вона залегка.
-Відійди. -Хрінь повна. Де моє бабло?
-Ти його чув. -Це лише бізнес.
Перерахуй. Скажи, що не бракує.
-Назад, кажу. -Усе гаразд. Це нормально.
Востаннє кажу.
Поліція! Стояти!
Не рухатися!
Стояти!
Я його візьму.
Відчепися, виродку. Я йду, не бачиш?
Що я казав? Ви довбані аматори.
Господи боже.
Чого шкіришся?
Ти.
Я.
Більше мені не дзвони, друже.
Ти надто небезпечний для мене.
Якщо я тобі колись подзвоню,
отже, справи зовсім кепські.
Мені потрібен притулок.
Сховище.
Авжеж. Прошу.
Ти не пам'ятаєш мене, Хакане?
Не хвилюйся. Я знаю, хто ти.
Довіряю тебе Аллаху.
Поліція!
Алло.
Ми його взяли.
Тоді я не повернуся.
Де ти?
До зустрічі, друже.
Тату, поквапся!
Іду.
-Міністре! -Міністре!
Подивіться сюди! Дякую.
-Нахиліться. -Нахиліться ще трохи вперед.
Нахиліться вперед. Добре.
Знімаємо!
Ви не будете вічно в тіні.
Таке досягнення,
така історія,
колись про це дізнаються.
Але поки що
я вам дякую.
Британія вам дякує.
Сподіваюся, ще побачимося.
-Доне, хочеш щось додати? -Так.
Відпустку, нараховану під час операції, слід використати в цьому році.
Усі транспортні витрати подайте до 28-го числа.
На все понад п'ять фунтів потрібен чек.
Ви повернетеся до колишніх ролей,
але отримаєте підвищення з випередженням графіка на пів року.
Крім цього, знову нормальне життя, яке б воно не було.
І в понеділок на роботу.
Поки не будемо потрібні.
Якщо будемо потрібні.
Що ж, молодці.
І щасливої дороги додому.
Ми йдемо випити.
-Але не він. -Так, малоймовірно.
Мені треба додому,
але… іншим разом.
Дуже сподіваюся.
Агов!
У нас вийшло.
Так.
У нас вийшло.
-І хто пригощає? -Можемо списати витрати?
Тобі сподобалося.
Нічого подібного.
Пані та панове,
ми йдемо з Даунінг-стріт востаннє
через 11 з половиною чудових років,
і ми дуже раді,
що залишимо Великобританію в значно кращому стані,
ніж коли ми прийшли сюди 11 з половиною років тому.
Це була неймовірна…
…підтримували,
хочу подякувати всім людям, які…
Усе скінчилося.
Я повернувся.
Упевнений?
Так.
Це я.
Лише я.
Татку!
У 1990-Х АГЕНТИ ПІД ПРИКРИТТЯМ З МИТНИЦІ ЇЇ ВЕЛИЧНОСТІ
ДОПОМОГЛИ БРИТАНСЬКИМ ПРАВООХОРОНЦЯМ КОНФІСКУВАТИ ПОНАД ДВАНАДЦЯТЬ ТОНН ГЕРОЇНУ
ВУЛИЧНОЮ ВАРТІСТЮ ПОНАД МІЛЬЯРД ФУНТІВ.
ВОНИ ЗРОБИЛИ ЦЕ ПРАКТИЧНО БЕЗ ПІДГОТОВКИ І РЕСУРСІВ,
ЯКІ Є В ЇХНІХ ІНОЗЕМНИХ КОЛЕГ.
І СУСПІЛЬСТВО МАЙЖЕ НІЧОГО НЕ ЗНАЛО ПРО ЇХНЮ РОБОТУ.
ДОТЕПЕР.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин