Det är för lite.
De påverkas av bristen. Manchester-gänget fick bara hälften av vad de ville ha.
Det börjar sina i Glasgow, och Birmingham hotar att gå till andra.
Den där andra grejen, då?
Det går inte, Carter.
Oavsett vad som hänt så går det inte.
-Vad har hänt? -Vi frågade runt, som du sa.
Om Eddie.
En langare i Ford-området var rädd för att prata med oss, Carter.
Han hade sålt till en kille som dog.
Han påstod att det var en vanlig överdos.
Men oavsett vad som hände så dog killen.
Det är knark. Ungdomar dör.
Det handlar inte om killen, utan om hans pappa.
Jag löste problemet i Birmingham, men vi lever på lånad tid.
Ja.
Det tror jag.
När båten kommer hit borde vi hämta grejerna själva.
-Varför skulle vi göra det? -Vi talar inte om några kilo i hamnen.
Vår halva är värd 40-50 miljoner pund. Vem vågar du lita på med en sån sak?
Det är min halva. Inte vår.
Och jag vet inte vem jag kan lita på just nu, Eddie.
Varför har du inte sagt nåt?
Om vad?
Om din grabb.
För att han var pundare.
Hans mamma vill inte att folk ska få veta att han var pundare.
Om vi måste berätta för folk säger vi att han dog för sitt land.
Men om vi inte måste berätta nåt säger vi inte ett ord.
Om du vill bestämma över hur jag ska hantera att min son dog
i ett råtthål med en spruta i armen, så kastar jag dig genom väggen.
Fy fan, mannen.
Stackars kille.
Kom hit.
Okej.
Vi ska lämna det här livet.
Du har en familj att ta hand om. Och jag vill komma bort från Croxteth.
Vi hämtar grejerna, säljer dem snabbt och tjänar mer än vi kan göra av med.
Det gäller även dig, Eddie.
Du ska få din beskärda del.
Jag vill få hit alla våra grejer. Alla vapen, alla kulor och allt heroin.
Sen kontrollerar vi allt.
Det är bara du och jag nu.
Ända till slutet.
-Är det värt risken? -Hör på.
När ni griper mig och Carter lär nån annan vilja ta över.
Men det blir svårt utan vapen och heroin.
Det blir ett avbrott. Ungdomarna har inget att spruta in i sina armar på ett tag.
Några av dem lyckas kanske ta sig ur det.
Med andra ord
är det ta mig fan värt risken.
Beväpnad polis!
-Säkrat! -Säkrat här borta!
-Det är tomt. -Rummet är säkrat!
Inget här, sir.
Vi avbryter.
Ja?
Golaren.
Det är Eddie.
Vad vet Eddie?
Allt.
Då har vi en sak att göra.
Ja.
Det har vi.
ADENVIKEN
Ja?
Hej, min vän. Det är Aziz.
Jag kommer till dig.
Det ingår inte i planen.
Vi bör inte diskutera våra planer i telefon längre.
Varför inte?
Det ska jag berätta när vi ses.
In i bilen, Eddie.
Din dumma jävel, Eddie.
Jag är förvånad.
Carter har känt mig länge.
Ändå är ni bara två här.
ANTALYA, TURKIET
Nå?
Carters medhjälpare.
Eddie.
Han är informatör.
Du måste skämta, för fan.
Han känner till oss.
Han känner till det här, och han känner till dig.
Då ändrar jag mina planer.
-Vi tar opiumet härifrån. -Glöm det.
Vänta.
Han samarbetar med oss.
Det här är affärer. Vi håller överenskommelsen.
Du får betalt ändå, min vän.
Du får pengarna och vi tar risken. Det borde inte vara några problem.
Om det är ett problem för dig så undrar jag varför.
Hur ska ni ta in det?
Det är vårt jobb nu. Inte ditt.
Lasta av grejerna.
Av med alltihop! Kom igen.
Upp med vinschen! Skynda på!
Vad hände?
Vad tror du hände?
Han fick reda på det.
Vill du ha personskydd?
Liverpool var en fantastisk stad när jag växte upp.
Nu kallas det Heroinstaden.
På grund av oss.
Det är mitt arv.
Och jag har förlorat en son.
Jag förtjänar det, för det var också vårt fel.
Du har gjort allt du kunnat.
Jag bidrog till att två ton heroin är på väg till England.
Det gjorde du också.
Men det finns nåt jag kan göra. Nåt som ni inte kan göra.
-Vi hade en överenskommelse. -Det har vi, men det är ont om tid.
Jag tänker ta min familj långt från Liverpool.
Sen kommer jag tillbaka och dödar honom.
Det får du gärna veta. Du kan vittna om att jag sa det.
Vi kan skaka hand på det.
Jag tar vilket straff som helst, så länge han hamnar under jord.
Vi tar honom.
Hur då?
Berätta nu. Hur då?
Jag ska berätta vad Carter gör nu.
Han går under jorden.
Om ett tag säljer han heroinet. Sen försvinner han.
Ni tror att ni har kontroll över det här, men det har ni inte.
Den är förlorad.
Ni hamnar inte på ruta ett igen. Det blir värre än så.
Nu vet de inte bara vad jag har gjort.
De känner till er.
Har jag förstått saken rätt? Två ton heroin
till ett värde av hundra miljoner pund är nu utom er kontroll.
Värdet har stigit till 120 miljoner på grund av bristen.
Det här kan vara ett brott. Vi kan hamna på kåken allihop.
Det är en tillfällig situation.
Ni har förlorat er enda informatör.
Ni vet inte var Liverpool-ligan och turkarna befinner sig.
Och drogerna är borta.
Det låter inte särskilt tillfälligt.
-Jag har en annan väg in. -Inte den korrupta snuten, hoppas jag.
Om er bästa chans att hitta två ton heroin i Turkiet
är en korrupt snut i Manchester, kan ni lika gärna lägga ner alltihop!
Herregud.
-Du skulle ha skyddat din källa. -Du skulle inte ha släppt drogerna.
-Jag var tvungen. -Frågade de snällt?
-Vad sa du?! -Du hörde!
Lägg av! Ni uppträder som amatörer!
Du och Kate åker norrut och söker ledtrådar om Carter.
Du är avstängd från aktiv tjänst.
Vad sa du?
Åk hem och bli dig själv igen, för det är du inte nu.
Jag åker inte hem, kompis! Jag jobbar.
Han är inte din kompis. Han är din chef och du ska åka hem.
Förlåt.
Ta inte hit honom, Guy.
I så fall är det inte du som kommer hem.
Jag tar henne till skolan.
-Nej, det gör du inte. -Jag är här och tar henne till skolan.
De har lov.
De har haft det ett tag.
Just det. Ja.
Vi kommer tillbaka senare.
-Vart ska ni åka? -In till stan.
Hon vill gå på zoo. Hon har läst om pingviner.
-Jag följer med. -Inte i det skicket.
De skickade hem mig. Därför är jag här.
Det känns jobbigt, för operationen pågår fortfarande.
Den är inte avslutad, och jag vet inte…
Jag vet inte hur jag ska släppa det.
Jag vet inte hur jag ska kunna vara här
när det fortfarande händer saker där ute.
Det är ingen fara.
Följ med och titta på pingvinerna.
Blake har rätt.
Allt vi har är en korrupt snut i Manchester som vägrar prata.
-Då försöker vi igen. -Goodwin säger bara samma sak.
Han vägrar prata och begär advokat.
Då ger vi honom en advokat.
Berätta om pingviner.
Var lever de? Jag har inte sett några här.
Det är för att de lever på Sydpolen.
-Är det så? -Ja.
Många tror att de bor på Nordpolen, men det är bara is där.
De måste leva på land för att ta hand om sina ungar.
Det finns många rovdjur i havet, vilket kan vara farligt.
Visste du att den största pingvinen…
-Den kallas dvärgpingvin. -Nu ska vi gå av.
-Nu går vi. Kom igen, fort. -Okej, jag går.
-Fort. -Kommer pappa?
Ja, han kommer snart. Fort nu, innan dörrarna stängs.
Var är Hakan?
-Du bor inte i din lägenhet längre. -Oroa dig inte för var jag bor!
Hälsa Hakan att jag vill ha mina jävla pengar!
Jag trodde inte att det skulle hända.
Att de skulle flyta ihop på det viset.
Mina två liv.
Men det är logiskt.
De flöt ihop i mig för länge sen.
Jag vet inte hur jag kan ändra på det.
Det vet jag.
Jag vill inte att du kommer hem förrän det är över.
Don sa att du skulle behöva min hjälp nån dag. Nu är vi här.
Du ska återvända dit och vara honom tills det här är över.
Du är aldrig hemma på riktigt.
Du tar bara med dig honom och de faror som omger honom.
Jo, det finns…
Det finns två brev
i garaget.
Öppna dem inte förrän du är tvungen.
Men det finns två brev i garaget.
Du kan hämta dem i garaget när du kommer hem.
Jag älskar dig.
-Varför är han orakad? -Självmordsrisken.
-Är ni självmordsbenägen? -Vem fan är du?
Det är så här polisen och tullen jobbar. De får er att se ovårdad ut,
tar er till rätten och säger: "Se på honom. Han är ett vrak.
Han är skyldig som synden."
Nå, mr Goodwin. Är ni självmordsbenägen?
Inte helt och hållet. Men det kan hända mycket än.
Hämta en rakhyvel.
God eftermiddag, Arthur. Jag är advokat.
-Du är inte min advokat. -Det stämmer.
-Mr Carter är bekymrad. -Det behöver han inte vara.
-Varför inte? -Jag sitter här. Han gör det inte.
Frågan är vad du kan göra eller säga för att komma härifrån.
Om de kunde åtala mig skulle jag inte sitta här.
Jag behöver bara vänta.
Men…
Jag har inget jobb efter det här.
Mr Carter är affärsman.
Han är intresserad av ett samarbete som gynnar er båda.
Jag måste kanske flytta.
I så fall gör du det med mr Carters lyckönskningar.
De tar min pension.
Det är ett problem som mr Carter vill bidra till att finna en lösning på.
Hälsa honom att jag uppskattar hans stöd.
Finns det nåt annat som han behöver vara orolig för?
Den brittiska tullmyndigheten vill nog prata med honom.
Har de indikerat hur det skulle gå till?
Jag antar att de skulle göra det genom att försöka hitta honom.
Men det har nog Carter räknat ut själv, så fakturera honom inte för det.
Mr Carter är en mycket framgångsrik entreprenör, mr Goodwin.
Han har inga ekonomiska problem.
Mr Carter kan bära vilken kostym han vill.
Han kan köra vilken bil han vill.
-Men jag vet vem han är. -Det gör jag också.
Mr Carter är en legitim affärsman som bryr sig om sitt samhälle.
Lägg ner det där.
Han är en förortsgrabb med en far på kåken och en mor som satte gubben där.
Jag vet vem Carter är.
Han vet vem jag är.
Hälsa honom att han har många bekymmer, men jag är inte ett av dessa.
Tack för hjälpen.
-Ja? -Har vi kollat upp Carters mamma?
Hon är död.
Jaha.
-Fan. -Vad är det?
Han sa att hon var död.
Han sa det till mig.
Du borde vila.
Jag har gjort allt du begärt av mig.
Du sa åt mig att skapa honom. Du sa åt mig att bli honom.
Du kan inte be mig släppa allt när vi är så nära.
Jag kan göra vad fan jag vill. Jag försöker tänka på dig.
Jag mår bra.
Det är han.
Han är förbannad.
Det ska han vara. Turkarna är skyldiga honom pengar,
och nu har de gått under jorden. Han får inget.
Jag sa samma sak i din situation.
Min chef sa att jag behövde en paus. Jag sa att jag mådde bra.
Jag sa att det var killen jag spelade som hade problem.
Jag tog ingen paus.
Jag gav mig ut på fältet igen och körde ännu hårdare.
Men det var inte killen jag spelade som hade problem.
Det var jag.
Men jag insåg inte det.
Jag hade glömt vem jag var.
När jag väl kom ihåg det
hade jag förlorat allt jag hade.
Det är grejen med att vara efterklok.
Man är det först efteråt.
Jag har en fråga till dig.
Om du var där ute nu…
…och gjorde det här, med tanke på allt du vet…
…om vad det har kostat dig…
…skulle du sluta?
Nej.
Tack.
Jag börjar jobba igen.
Ja.
Hon är 64 år, har inga tidigare domar,
hyr sin bostad och har 500 pund på sparkontot.
-Du gjorde inget stort misstag. -Jag borde ha kollat upp henne.
De kan inte stå varandra nära. Carter bor i en takvåning. Hon bor här.
Jag växte upp på en sån här plats.
Med en pappa som gjorde sitt bästa, och en mamma som inte gjorde det.
Min pappa drack och spelade, men han bröt inte mot lagen.
Han ogillade folk som gjorde det.
Det är grejen. Alla män är inte skurkar, och alla kvinnor är inte änglar.
Det här är jävligt pinsamt.
Ta mig till turkarna.
-Nej. -Varför inte det?
Därför att det är över för mig.
Jag har gjort mitt. Det har du också.
Och nu är jag hemma.
-Du borde också åka hem. -Jag försökte. Det gick inte.
Det är svårt.
När man har levt i den här världen är det svårt att lämna den.
Varför hjälpte du mig?
Mr Blake gav mig pengar.
-Handlade det bara om pengar? -Mr Blake gav mig pengar.
Så du struntar i att två ton heroin är på väg hit?
Tänk på vad det kan göra med det här landet.
Ska jag bry mig om England?
Ska visa England tacksamhet?
Låt mig berätta om England.
England hittade mig när jag gömde mig bland olivträden som 16-åring.
Jag hade en trasig pistol och en uniform som min mor hade sytt.
England tog mig till sitt läger och ställde frågor. Jag svarade inte.
Då klädde England av mig, slog mig, brände mig och skar mig,
Och gned salt i såren.
Jag bands fast i solskenet och lämnades att dö som en hund.
Då kom en man dit och började skrika på de andra.
Han gav mig skugga och vatten.
Han räddade mitt liv.
Därefter stred jag för honom under resten av kriget.
Jag stred inte för England.
Jag stred bara för honom.
Blake?
Mr Blake.
Om du vill ha mer hjälp av mig så måste du förstå en sak.
Jag kan göra det för pengar eller för mr Blake.
Jag kan till och med göra det för dig.
Men för England?
England kan dra åt helvete.
Vi kör på det.
Jag vet var Hakan är.
Men du kan inte gå till honom förrän du har nåt att erbjuda.
Om du går till honom utan att ha det
så kommer du inte tillbaka.
Tisdagsgryta, alltså?
Så var det alltid förr. På tisdagar åt vi alltid gryta.
Det spelar ingen jävla roll. Har du hört av turkarna?
-Inte än. -De tänker döda dig. Det vet du.
-Nej då. -Jaså? Var är grejerna?
-De är på väg. -Du vet inte var och hur de fraktas.
De kommer att döda dig så fort de får chansen.
Vet du vad jag har gjort?
Vad jag har byggt upp?
Det är storslaget.
Vad vill du ha, Declan? En klapp på axeln?
Nej.
Den som behöver sin mors beröm är svag.
Jag tål inte fler svaga män i det här huset.
Du skulle aldrig ge mig beröm.
Men du kan åtminstone ge mig ett erkännande.
Vi vet inte hur det går förrän det är över.
Det tycks sluta med livstids fängelse eller med dig död i rännstenen.
Det stämmer inte.
Jag investerar pengarna. Tvättar dem. Jag söker affärsmöjligheter.
Hör på dig…!
Tro inte för mycket om dig själv. Du är knarklangare.
-Vems fel är det? -Va?
-Du bad mig göra nåt av mitt liv. -Men inte det här!
Du sa inte emot heller!
Du sa inte emot.
Jag litade på två personer i hela världen.
Jag har bara dig kvar.
Din pappa drack för att han var svag.
När jag sa att han var svag drack han ännu mer.
Men det struntade jag i.
För jag hade dig.
Och jag såg att du var annorlunda.
Jag såg att du aldrig skulle vara svag. Inte när det verkligen gällde.
Du har kommit långt, Declan.
Jag struntar i hur du tog dig dit.
Jag vill bara inte att du kastar bort allt nu.
Du är viktig, Declan.
För turkarna.
Men jag tror att de har glömt det.
Därför ska du åka ner och påminna de jävlarna.
Det viktiga är att det här inte är en ursäkt.
-Vilken bra början. -Det är ett erkännande av er insats.
Att säkra Eddie som källa var starkt. Det var inte ert fel att han stack.
Att hitta den där snuten var också bra gjort.
Du är väldigt viktig.
Jag borde inte ha sagt det jag sa. Det var allt.
-Var inte det en ursäkt? -Nej.
-Det lät så. -Ska vi sätta igång?
Var står vi?
Mylonas tar mig till turkarna.
-Vi har hittat Carter. -Och drogerna?
Om de fraktas via Balkan bör de vara i Jugoslavien nu.
Varken turkarna eller Carter har tagit in så stora mängder i landet.
De måste göra nåt nytt.
De lägger inte ut det på nån annan. Inte två ton.
Vi vet var de är och var drogerna befinner sig.
Vi vet att en av dem ska hämta drogerna. Och det blir personen som ger sig av.
Du skulle komma ensam.
Jag gör som jag vill.
Var är grejerna?
På väg.
Du har nog glömt vad som hände med din grabb i Glasgow.
Jag har ett nätverk.
Det har inte ni.
Jag kan sälja två ton på en dag.
Ni skulle ta ett år på er och åka dit.
Det är mina varor lika mycket som era.
Berätta nu var de befinner sig.
I Jugoslavien.
Vart ska de sen?
Till Tyskland och Frankrike. Sen på en färja.
Vem tar in dem?
Det gör vi.
Nej.
De som jagar oss vet att två ton heroin är på väg in i Storbritannien.
Två turkar i en lastbil blir de första som stoppas.
Ta varorna till Tyskland.
Jag tar dem därifrån.
Hon verkar lämna honom.
Vad gör du?
Den som ger sig av ska ta in dem.
Det är över.
Med all respekt, inrikesministern… Jag meddelar er när det är över.
Jag avvecklar officiellt er operation.
Presentera era bedrifter som en triumf och avveckla verksamheten.
Det är inte vår tid som är ute, inrikesministern.
Vi vet båda att hon är på väg ut.
Hon kanske vet det själv.
Hon är fortfarande premiärminister. Jag är fortfarande inrikesminister.
Om vi avbryter nu förs två ton heroin in i landet under regeringens sista dagar.
Eller så kan ni bli fotograferad framför två ton heroin.
Det kan vara till hjälp i jakten på en efterträdare.
Jag utsåg dig, Blake.
Du verkar ha glömt vem du ska vara lojal mot.
Jag har inte glömt nåt.
Jag minns.
Jag minns att jag aldrig ville ge mig in i er värld.
Det är en värld utan fara och utan verkliga risker.
Svaga människor strider om makten utan att hållas ansvariga.
Jag är lojal mot mitt team.
Min och mitt teams framtid avgörs av vad som händer de närmaste dagarna.
Det kan jag acceptera.
Mitt team ställs inför faror och risker som är otänkbara i er värld.
De gör det med både heder och uppoffringar.
Deras enda mål är att förhindra att två ton knark tas in i Storbritannien.
Slutet närmar sig för oss alla, inrikesministern.
Men vissa av oss har fortfarande ett jobb att göra.
-Var är de nu? -I hamnen i Harwich.
De tar färjan till Hamburg. Det måste ske en överlämning.
Carter tar över efter turkarna.
Ni måste stoppa överlämnandet utan att de inser det.
Och jag måste få turkarna att ge mig jobbet igen.
Ska vi agera i Tyskland utan uppbackning?
Jag talar ganska bra tyska.
Vad betyder "ganska bra"?
Är ni från MI6?
Ursäkta?
Underrättelsetjänsten bad oss hjälpa er.
Och ni talar perfekt tyska.
Så…är ni från MI6?
Nej. Jag är bara sekreterare.
NIEDERSACHSEN, TYSKLAND
Kommer de nu?
Ja.
Vi hindrar dem utan att de fattar det.
Goddag.
Kan jag hjälpa er?
Goddag. Har ni besiktningsprotokoll?
Vad sa du?
Har ni besiktat bussen?
Jag förstår dig inte.
Är det nåt problem?
Ja. Vi behöver handlingarna till bussen.
-Talar du inte tyska? -Nej, jag talar fan inte tyska.
De vill se fordonets dokumentation.
Jag kan inte det engelska ordet. Vi kallar det TÜV.
Jag vet inget om sånt.
Jag kan tyvärr inte hjälpa dig.
-Lycka till. -Okej. Tack.
Ser man på.
Hon lyckades.
-Tänk att få se dig på Green Lanes igen. -Jag behöver mina stålar.
Jag har dem tyvärr inte.
Men min far har dem, och han är en enkel man.
Det är billigare att döda dig än att betala dig.
Det handlar inte om din pappa, utan om dig.
Jag behöver pengarna till ett import- och exportföretag.
De har bra kontrakt och en ägare som gillar att spela.
Jag kan köpa det för en spottstyver.
Om du fixar fram pengarna blir vi kompanjoner.
Du sa att du ville stå på egna ben och sluta med brott. Det här är din chans.
Om vi ska samarbeta, min vän,
så måste vi börja nu.
-Vad tänkte han?! -Han såg polisen.
Han fattade rätt beslut!
Du skickade inte tio tanter till Tyskland!
Det här hjälper oss inte. Vi har ett problem som behöver lösas.
Att skrika på varandra löser inget.
Var är mina jävla pengar?!
Du måste betala honom, Hakan.
-Vad är det här? -Jag har gjort jobbet. Betala mig.
Hur kom han in? Er säkerhet är usel!
-Tala inte så till Hakan. -Ta det försiktigt!
Ser ni? Det här är inte leksaker som man viftar runt med.
Lägg undan dem så gör vi affärer. Guy betalar för taket.
Jag ger dig dina pengar.
-Men jag ska inte glömma det här. -Nej.
Vi ger honom ingenting.
Men om han för in drogerna i England får han det dubbla.
Vad sa du?
Du vill inte ha turkar, och vi vill inte ha en buss med tanter.
Vi har kollat upp honom och vet vad han kan.
Han är ett proffs, och det är just vad vi behöver.
Nej.
Varför inte?
Ni lät mig inte göra som jag ville.
Och hur vill du göra det?
Tullen kommer att bevaka kanalen.
Jag utgår från Holland. Vågorna är större och bevakningen mindre.
Sen tar jag in dem via en hemlig plats. Mer säger jag inte till er.
Jag vill ha det tredubbla.
Jag hoppas att du minns vem jag är.
Du är killen med tullen i hasorna och en bästis som är golare.
Den där grabben verkar tappad bakom en vagn
och du har två ton knark i Tyskland.
-Hur vet du att det är tullen? -Va?
Hur vet du att det är tullen som bevakar oss?
Vi försöker ta in droger i England.
Tullens jobb är att stoppa droger från att komma in i England.
Om du blir bevakad är frågan inte hur jag vet att det är tullen.
Frågan är snarare hur du inte fattar att det är tullen?!
Om jag för en sekund misstänker att du tänker blåsa oss…
…så dödar jag dig.
Jag tänkte nästan det, mannen.
Mylonas stannar hos oss.
Om du förlorar drogerna
så förlorar du Mylonas.
Det är taget.
Då så.
Hämta grejerna.
Vi ber kustbevakningen om en båt.
-Du behöver ett stödfartyg. -Besättning, då?
Pete är nog hemma igen. Han lär tro att vi skämtar.
Vi ska avvecklas.
Ni kan avsluta det ni gör. Jag tar ansvar för det i så fall.
Men ni kan inte ta in hjälp eller be om fler tjänster.
Allt som återstår att göra måste göras av er.
Självklart är det så. Vi är förbrukningsvaror.
Det är ni absolut inte.
Vet inrikesministern över huvud taget vad vi heter?
Om ledningen struntar i oss, varför i helvete gör vi det här?
-Därför att det är ert jobb. -Det stämmer inte.
Mitt kontrakt ger mig 9 000 pund om året och 21 dagars semester.
Det står inget om att bli skjuten.
Silver Pit.
Hundratio kilometer utanför Hull.
Den bästa fiskeplatsen i Nordsjön.
När jag var barn hade Hull världens största torskfiskeflotta.
Min farfar hade en båt.
Och han gillade att dricka.
Så jag kan manövrera en båt.
Nuvarande position: latitud 51 grader, 45 minuter nord.
Longitud 2 grader, 31 minuter öst.
Vi beräknas vara i land kl. 17.00, kom.
Snarare kl. 18.30. Och du håller inte kursen, Donald.
Jag är lite ringrostig.
Kustbevakningen gav mig en väderprognos.
Jag förstod inte allt, men jag förstod att det inte ser bra ut.
Vi fokuserar på att hitta Holland innan vi oroar oss för vädret.
Han har inga vänner.
-Va? -Killen jag spelar har inga vänner.
Det tror jag på.
Det är min ursäkt för hur jag har behandlat dig.
Du gör det du måste för att överleva.
Jag förstår det.
Jag har gjort det länge.
Var kommer du ifrån?
Battersea.
Jag bodde på andra sidan floden. Emerton Road i Sands End.
Jaså?
Det är nog tur att vi aldrig träffades. Jag var ett argt barn.
Samma här.
Men nuförtiden är vi lugna.
Ja, det här jobbet lockar fram våra sämsta sidor.
Och de bästa.
Ja.
ZEELAND, NEDERLÄNDERNA
-Allt är på plats, Aziz. -Okej.
Vi ses här i London om två dagar.
Om du inte är där, dör Mylonas.
Tänk om vi blir försenade.
Det stormar rejält där ute.
Min vän, jag fick kämpa för att få till det här.
Om Hakan fått bestämma skulle Mylonas redan vara död.
Efter det här kommer saker att förändras.
Ja.
Det stämmer.
Det här är fiskefartyget Alba Spirit. Hör ni mig? Kom.
Klart och tydligt. Varsågod, Alba Spirit.
Vi är ur kurs. Vädret försämras!
Kan du uppge er position?
Ungefär 40 sjömil öster om Deben Point.
Det kan inte stämma.
Sikten blir allt sämre. Kontakta kustbevakningen.
-De behöver er position. -Hallå?
-Jag hör dig. Försök igen. -Hallå?
-Skrovet är vattenfyllt. -Don!
-Don? Kan du höra mig? -Vad ska vi göra, Don?
Don, kan du uppge din position igen? Jag ber dig.
Ta fram livbåtarna!
-Inget än, sir. -Tack.
Jag kollar koordinaterna igen. Det kan vara fel sökområde.
De gör sitt jobb.
Det här är det vi gör.
Vi skyddar gränsen.
Om det är hård sjö
accepterar vi faran och ger oss ut ändå.
De gör sitt jobb.
Jag skickade ut dem.
Ansvaret är mitt och ingen annans.
Definitivt inte ditt.
Kommer de att hitta dem?
Absolut.
Om vi dör, får folk veta vad vi gjorde?
Nej.
Vi gör vårt jobb trots alla faror som medföljer.
Men om vi dör får ingen nånsin veta vad vi gjorde?
För 12 år sen jobbade jag under täckmantel på Manchesterpolisen.
Det gällde fotbollshuliganer. Busenkelt.
Jag gick med i deras gäng och satte dit dem allihop.
Några år senare ville min dotter åka till stranden. Vi åkte till Blackpool.
Det var helgdag och fullt med folk.
Jag såg honom aldrig.
Han som gjorde det.
Jag…
Jag blev knivhuggen i ryggen när jag skulle köpa glass.
Kniven träffade en artär.
Jag var nära att förblöda.
Rakt framför min dotter.
Jag låg fortfarande på sjukhuset när jag fick skilsmässohandlingarna.
Det här är inget jobb. Det är nåt permanent.
Ni måste ha ögon i nacken resten av livet.
När man väl tror att faran är över inser man hur permanent det här är.
Faran försvinner aldrig.
Era täckhistorier dör aldrig.
Du hade tydligen rätt.
Det här är HMCC Vigilant från kustbevakningen, kom.
Varsågod.
Vi har nån som vill prata med er.
Vilka är där?
Det är jag och mr Blake.
Bra. Då slipper jag ringa honom.
Jag behöver en skåpbil och väpnat understöd.
Gå direkt till Londonpolisen.
Jag förmodar att alla lever, Don.
Ja.
Jag har inte räknat, men jag tror det.
Erin hade helt rätt koordinater, sir.
Det är hennes fel att vi blev räddade.
Vi räddade lasten. Överlämningen sker i London i morgon.
Nu måste vi bara avsluta jobbet.
Har ni sett nåt?
Nej. Det måste finnas en annan väg in.
De valde det här stället, och vi vet inte varför?
Du måste fokusera.
Se till att vi får erkännandet på band och gå därifrån.
-Lätt som en plätt. -Det här har inte varit enkelt.
Jag tar inte öronsnäckan. Den syns för mycket.
-Då kan vi inte säga vad som sker här ute. -Det är inget problem.
Hör på. Det här är slutet.
Både för dig och för honom.
Ge allt du har, för vad som än händer så blir han kvar där inne.
Men se till att du kommer ut igen.
Jag hoppas att ni har en plan.
Ni har tagit hit två ton heroin.
Om ni inte har en plan får vi 20 år allihop.
Oroa dig inte för det.
Men det ska vara två ton och inget annat.
Annars letar jag rätt på dig.
Om ni säljer det rent dör folk.
Oroa dig inte. Vi blandar ut det.
Svagt opium för svaga människor.
Betala honom.
Bra gjort, min vän.
Ni kan behålla skåpbilen, men jag tar honom.
Bra.
Vi går först. Sen går ni.
-Vad är det som händer? -Kom.
-Taket. -De går ut på taket.
Bra gjort, min vän!
Det är över.
De tänker döda oss.
Gå in!
Det är kul att se dig igen.
Jag har fått för lite.
-Håll dig undan. -Var är mina stålar?!
-Du hörde honom! -Det är bara affärer.
Räkna själv! Det är för lite.
-Håll dig undan, sa jag! -Det här är normalt.
Sista chansen!
Beväpnad polis! Stanna där!
Rör er inte! Stilla!
Jag tar honom.
Släpp mig, ditt svin! Jag går.
Jag sa att ni är ett gäng jävla amatörer!
Herregud…!
Vad fan flinar du åt?!
Du.
Jag.
Ring aldrig mig igen, min vän. Du är för farlig för mig.
Om jag ringer dig igen så har nåt gått väldigt fel.
Jag behöver gömma mig.
-Ett gömställe. -Självklart. Varsågod.
Minns du inte mig, Hakan?
Oroa dig inte. Jag vet vem du är.
Må Gud skydda dig.
Beväpnad polis!
Hallå?
Vi tog honom.
Då lär jag inte komma tillbaka.
Var är du?
Vi ses, kompis.
Pappa, skynda dig!
Jag kommer.
-Herr inrikesminister! -Inrikesministern!
Titta hit, sir! Tack.
-Luta er framåt, sir. -Lite mer, sir. Luta er framåt. Bra.
Börja.
Ni ska inte stå i skymundan för evigt.
En sån här bedrift,
en sån här historia,
kommer att bli känd till slut.
Men för tillfället
vill jag tacka er.
Storbritannien tackar er.
Jag hoppas att vi ses igen.
-Har du nåt att tillägga? -Ja.
All semester som tjänats in under operationen ska tas ut i år.
Resekostnader ska redovisas före den tjugoåttonde.
Allt över fem pund kräver kvitto.
Ni återgår till era tidigare roller
men granskas för eventuell befordran sex månader före schemat.
Annars återgår ni till era vanliga liv, vad det än innebär.
Ni återvänder till era jobb på måndag, tills de behöver oss igen.
Om de behöver oss igen.
Bra jobbat.
Ha en trevlig hemresa.
Vi tänker ta ett glas.
-Men det tänker inte han. -Det verkar osannolikt.
Jag måste åka hem.
Men gärna en annan gång.
Det hoppas jag.
Hör ni?
Vi gjorde det.
Ja, kompis.
Vi gjorde det.
-Vem bjuder? -Kan vi räkna det som ett utlägg?
Du gillade det.
Det gjorde jag verkligen inte.
Mina damer och herrar, vi lämnar Downing Street för sista gången
efter elva och ett halvt underbara år, och vi är väldigt glada
att vi lämnar Storbritannien i mycket bättre skick
än när vi kom hit för elva och ett halvt år sen.
Det var en enorm…
…så väl, och jag vill också tacka alla som har…
Det är över.
Jag är tillbaka.
Är du säker på det?
Ja.
Det är jag.
Det är bara jag.
Pappa!
På 1990-talet bidrog hemliga utredare från den brittiska tullmyndigheten
till att brittisk polis kunde beslagta över 12 ton heroin
till ett värde av över en miljard pund på gatan.
De gjorde det med en bråkdel av den utbildning och de resurser
som deras utländska motsvarigheter hade,
och allmänheten var i stort sett ovetande om deras arbete.
Fram till nu.
Undertexter: Mattias Gustafsson