ПАРИЖ
Привіт, усі.
Привіт.
ВІКТОРІЯ БЕКХЕМ
Джейн має бути за хвилину. І Лара також.
Я накачана кофеїном по максимуму.
-Усе гаразд? -Займаєшся розсадженням?
-Так. Ось. -Так. Гаразд.
-Зараз Джанкарло може прийти. -Щойно написав.
Гаразд. То де ти його посадиш?
-Поруч із Карін Ройтфельд. -Гаразд.
Тут Джоел, Крістін, Юрґен, Довіл і Хелена, тож…
А можна його…
-Він буде навпроти. -Гаразд.
З Кармен Касс.
ДЕНЬ ШОУ
День шоу завжди дуже хаотичний.
Я турбуюся про ту спідницю.
Я не спала, серйозно турбуючись про весь той образ, якщо чесно.
У ньому буде модель на ім'я Феліс, яка просто неймовірна,
і ця спідниця прозора.
Ми мали зробити ще одну, але не було часу.
-Ви були тут усю ніч? -Авжеж.
Ми закінчили приблизно о 3:00 ранку.
Повернулися о дев'ятій ранку.
Просто переконуємося, що все встигаємо.
Не бреши. Це стрес!
Я казав, що це стрес.
Шоу через шість-сім годин,
і у нас вийде.
-Усе вийде. -Ходімо.
Коли контроль-фрік…
Я називаю так себе, у хорошому сенсі.
Коли хтось, хто любить бути при контролі,
потрапляє в ситуацію, яка поза його контролем,
це змушує його почуватися дуже незручно.
Так багато в моєму житті було поза моїм контролем.
Цькування, а потім, згодом,
те, що про мене писали, казали про мене.
Побачимося.
Є так багато речей, які ми не можемо контролювати,
і в день шоу це мене нервує.
ЧОТИРИ ГОДИНИ ДО ШОУ
Тепер усе дедалі краще.
Усе стає на свої місця.
Ми прибрали свічки, щоб вони не намокли, про всяк випадок.
-Там у нас гуска. -Боже, це просто неймовірно.
Це буде круто.
Проєкція має форму квадрата й простягається до стелі. Вигляд чудовий.
Ця погода мене тривожить більше, ніж у день мого весілля.
Так.
Тоді йшов дощ. Сьогодні дощ не може йти.
Так, це важливіше.
Не дивися туди. Ні ліворуч, ні праворуч.
Команда заборонила мені моніторити погоду.
Сьогодні на локації
відчувається масштаб амбіцій.
Це була довга дорога.
Пам'ятаю, як ти робила ті камерні презентації в Нью-Йорку.
Яке в тебе бачення?
Я займаюся цим уже приблизно 17 років.
Бізнес пройшов через величезну кількість випробувань.
Ми незалежний бренд,
тож те, чого ми досягаємо, — це те, чим я пишаюся.
У холодної погоди багато переваг.
У них буде дуже пружна шкіра, правда ж?
І дуже тверді соски.
Сподіваюся, Гарпер узяла пальто. Чи куртку.
Це величезний тиск.
Усе має пройти надзвичайно успішно.
Цей бізнес — усе для мене.
Він визначає мене.
Але це була пекельна подорож.
Я ледь не втратила все.
І це був темний, темний час.
Я плакала перед тим, як іти на роботу щодня,
бо почувалася пожежником.
Поговорімо про Бекхемів.
-Завжди в заголовках, але… -Королівська сім'я іншого роду.
Найцікавішим тут є формулювання,
що чоловік її виручив, виручив її бізнес.
-Можеш пояснити? -Ну…
У нас було збитків на десятки мільйонів.
Так, я йду додому до чоловіка,
але я також іду додому до свого бізнес-партнера.
І тому я з ним про це говорила.
Я мусила. Він був інвестором.
І мені це не подобалося. Абсолютно не подобалося.
Ми обоє сиділи й дивилися на те, у що я інвестував.
І я думаю, що частково та розмова розбила мені серце,
бо Вікторія — горда жінка.
Коли ми познайомилися, вона була значно багатшою за мене.
Вона купила наш перший будинок у Хартфордширі,
відомий як Бекінгемський палац.
Тож прийти до мене й сказати:
«Нам потрібно більше грошей. Бізнесу треба гроші», —
це було важко для нас обох.
У мене більше не було грошей для інвестицій.
І врешті я сказав: «Так не може продовжуватися».
Усе руйнувалося.
Я втрачала свій бізнес.
Мені потрібні були зовнішні інвестиції.
Мені потрібен був хтось, хто допоможе.
Вікторія не шукала партнера, який би просто вклав гроші.
Їй потрібен був партнер, який знав бізнес,
розумів її мрію
і був здатний її реалізувати.
Я розібрався, що там за бізнес,
поговорив із людьми поза ним,
і зрозумів, що ситуація непроста.
Це була катастрофа.
Ми почали переглядати пресу.
Це був жах.
Вони були такі: «Це найгірший бізнес у світі».
Потім дивишся на звіти й цифри.
Збитки, збитки, збитки.
Жодного прибутку.
Чесно, я ніколи не бачив нічого складнішого для виправлення.
Коли я познайомилася з Девідом Белхассеном,
моєю мрією стало те, щоб він інвестував у мій бізнес.
Але це було, як величезний корабель, який відплив,
і тобі треба розвернути всю цю бісову штуку.
І я не знала, чи він готовий до цього виклику.
І це було дуже стресово для мене, бо я дійсно цього потребувала,
не лише через гроші,
а й через усе інше, що він міг нам дати.
Я не інвестую в те, що не вважаю правильним. Я цього не роблю.
Після того, як ми закрили звіти,
я сказав: «Цього не буде. Забудь».
Я почувалася розбитою, абсолютно розбитою,
бо весь цей шлях зайняв так багато часу.
Тож я мав оголосити команді: «Вибачте, ми вирішили не співпрацювати».
А потім у нас із дружиною було побачення в суботу.
Вона була просто неймовірна,
і я кажу: «Що на тобі?»
«Вікторія Бекхем».
Я запитав: «Ти багато купуєш "Вікторії Бекхем"?»
А вона: «Дуже. Я її люблю. Вона незрівнянна».
І тоді спалахнула іскра, яка стала вогнем.
У понеділок я зібрав команду, і ми вирішили, що мусимо це зробити.
«Провалимося — так і буде».
Ми підписали контракт.
Я пам'ятаю, що вона була дуже емоційна
і сказала мені: «Я тебе не підведу».
Я ніколи не боялася важко працювати,
але я не уявляла, як це буде боляче.
ТРИ ГОДИНИ ДО ШОУ
-Ти неймовірна. -Дякую.
Ти така красива. Ти задоволена?
Ти так гарно зробила зачіску й макіяж. Ви обидві шикарні.
-Неймовірно. -Шикарно.
У режимі шоу Вікторія, звісно, дуже зосереджена.
-Де вона? -Ліворуч, там.
Переглядає колекцію та образи,
переглядає моделей і музику.
Я ще не бачив дружину розгубленою.
Зараз усе інакше.
І я бачив, що вона була така: «Гаразд, іди вже».
Народе, у мене новини.
-Феліс упала з велосипеда. -Ясно.
І ось її нога.
-Дідько! -І вона в прозорій спідниці.
-Вона в порядку. -Слава богу, що в порядку.
Яка довжина спідниці? Вона закриває коліно?
Я сказала: «Одягни образ. Вона погляне».
Чому б просто не змінити її образ?
Не знаю, чи це підійде.
Можна знайти когось схожого.
-Подумаймо. -Довжина тощо.
Спробуймо залишити ту спідницю.
Її спідниця такої довжини, але все видно.
Це точно буде видно.
Треба розглянути всі варіанти.
Зачекай секунду.
Чому б не спробувати це на Феліс і подивитися?
-Цей образ навіть іще не тут. -А якщо я її відведу й поясню ситуацію?
Не подобається ідея зі штанами?
-Чорні штани й рожевий топ? -Не просто штани. Вони з корсетом.
Вони, чорт забирай, дуже круті, ті штани.
-Нумо… -Коли надягнемо…
Важко міняти образ в останню хвилину,
бо весь тиждень ти мучилася над запитанням:
«Чи це правильний образ?»
Тож міняти образ прямо перед шоу — не варіант.
Тепер замість спідниці у нас штани,
бо нам треба приховати її ноги через дуже помітне коліно.
Боже, не дивно, що я п'ю.
Здається, ніби ми народжуємо трійнят.
Це не припиняється: «Один!», а потім: «Агов, іще двоє».
За п'ять хвилин отримаємо достатньо музики.
Не остаточно, але достатньо для початку репетиції.
Народе, якщо музики не буде, я просто заспіваю вам.
-Це просто… -Тобто…
Буквально…
Усе буде гаразд.
Ми з Клеманом будемо, як нові Сонні й Шер.
О, мені подобається.
Гаразд, тож ми просто чекаємо на чорновий мікс музики.
Хтось може його забрати? У мене ПТСР.
Гаразд. Зрозуміло.
-Усе буде гаразд. -Ми в порядку.
-О, дідько, почався дощ. -Ні.
Гаразд. Перепрошую.
-Я щойно почула, що почався дощ. -Щойно пішов дощ.
Перепрошую, народе.
Овва.
Я навіть не знаю, що сказати.
Боже.
Ні!
Усе буде гаразд.
Боже, я не витримую!
Краще не буде, якщо я втрачу контроль.
Краще нікому не буде.
У це шоу вкладено багато інвестицій,
багато зусиль, таланту, пристрасті.
Реально йде дощ.
Я не витримаю. Мені треба посидіти в темній кімнаті.
Це жарт, правда?
Це жарт.
Жарт.
Я припускаю, ми переносимо?
-Так, ми мусимо перенести. -Мусимо.
Ми не можемо почати шоу під час зливи.
Ні.
Вікторіе, тобі вирішувати.
Вона знає, який це виклик.
Вона знає, що може вийти з гри або що далі буде дуже складно.
Коли я став партнером Вікторії,
бізнес був у дуже складній ситуації.
Тож треба було зрозуміти,
чи вона дійсно здатна прийняти те, що мусило статися.
Роками їй казали те, що вона хотіла чути.
Пам'ятаю, однією з витрат були офісні рослини.
Вона любить рослини.
І це коштувало приблизно 70 000 на рік.
А ще була людина, яка приходила поливати рослини
за 15 000 на рік.
І це лише початок.
Тож я пішов до неї та вирішив сказати правду, саме так, як є.
І я не знав, як вона відреагує.
Я сказав: «Вікторіє, треба змінити все,
реструктуризувати бізнес, і це буде боляче».
І коли я закінчив, вона просто слухала й мовчала.
Я це проковтнула.
І це було важко, знаєш, чути такі речі.
Я не ходила до бізнес-школи.
Я зі сфери розваг.
Ми були компанією зі сфери розваг,
яка ніколи раніше не працювала в моді.
Я не усвідомлювала цього тоді,
але марнотратство було приголомшливе.
У мене було 15 різних підкладок для верхнього одягу.
Люди думали, що я звикла отримувати найкраще, отримувати все.
Були дивні речі, як перевезення стільців з одного кінця світу в інший.
Я зараз це чую та жахаюся.
Але я дозволила цьому статися.
І частково проблема була в тому,
що люди боялися казати мені «ні».
Чому?
Думаю, мабуть,
через силу, якщо бути чесною.
Силу знаменитості.
-Дякую, Вікторіє. -Дякую, Вікторіє.
Люди думали, що я не звикла чути «ні».
Я буду відповідальною
за те, що я зробила та що мала зробити інакше.
Я була в боргах.
Треба було багато чого змінити.
Я зрозуміла, що втратила свій шлях.
Одна з великих проблем, яку ми виявили, —
це те, що її ДНК зникала з бренду.
Це більше не було Вікторією Бекхем.
Це було щось інше.
Мені треба було повернути Вікторію Бекхем у «Вікторію Бекхем».
І одного дня в мене з'явилася ідея.
Я подзвонила Юрґену Теллеру
і сказала: «Юрґене, я хочу відтворити кампанію Марка Джейкобса».
Зазвичай я не повторююся. Я волію робити щось нове.
Але це було щось особливе, бо це була її ідея
і її власний бренд.
Коли він знімав мене десять років тому, сміялися з мене.
Але я хотіла повернути той образ собі.
Я хотіла сказати щось цією фотографією.
Вона взяла контроль.
Люди це зрозуміли. Це весело, мило. Але це було буквально.
Вона поверталася до цього, вичавлюючи продукт до кінця,
працюючи над своїм баченням, над тим, ким вона була.
Шик, гламур.
Я починала приймати виклик,
керувати своїм бізнесом,
і я хотіла робити щось більше.
Фантастично.
-Неймовірно. -Привіт.
Дякую.
Тож я повернулася до того, що знала.
Я справді працюю з дому.
У мене є професійне дзеркало для макіяжу.
І я просто хочу поділитися з вами,
просто показати, як я фарбуюся щодня.
Поїхали, пані.
Коли я запускала Beauty, я знала, що хочу створити,
бо половину життя провела в кріслі для макіяжу.
Тож я беру пухнастий кінець
і наношу цей темніший колір.
Коли я була в Spice Girls, тільки й сиділа в тому кріслі стиліста.
Те, що люди дійсно асоціювали зі мною, —
це був той смокі-айз.
Тож я дуже хотіла сказати:
«Ось як я це роблю. Якщо я можу, ви теж».
Я використовую лише один продукт для створення смокі-айз.
Один продукт…
Я довірилася своєму інстинкту.
Я дозволила людям побачити справжню мене.
Вибачте, що зйомка не ідеальна.
Я не дуже це вмію.
Пам'ятаю, як чекала, якою буде реакція.
Боже мій.
І це було неймовірно.
Щойно лінійка Beauty стала успішною,
я отримала щось, що нарешті працювало…
Приємно познайомитися. Яке гарне волосся. Шикарне.
…і це змусило мене повірити в себе.
Але я знала, що мушу продовжувати…
Дуже дякую.
…бо модний бізнес усе ще боровся за життя.
ДВІ ГОДИНИ ДО ШОУ
Не знаю, що робити.
Дівчата витрачають дві, три, чотири години на зачіску й макіяж.
На них взуття на підборах,
одяг, який не можна мочити,
і нам треба перевести їх із будинку під накриття.
У будь-якому бізнесі підприємець вкладає все, що має,
у свою особистість, у бізнес.
Вони знають, що успіх — це про наполегливість.
Треба продовжувати, не зупинятися.
Якщо в тобі цього немає, здатності справді наполегливо працювати,
єдиний результат — це провал.
Я важко працювала, щоб заслужити своє місце в цій індустрії,
і я не хочу втратити все, що я побудувала.
До біса.
Ми робимо це шоу, хай там що.
Почнімо репетицію. Будь ласка, звільніть подіум.
Треба взутися й тримати дівчат за руки, поки йдуть сходами.
-Я триматиму… -Так і зробимо.
Дівчата, у вас буде людина, яка триматиме вас за руку,
супроводжуючи сходами, щоб ви не посковзнулися.
Я просто турбуюся, що без прогону
буде важко дотримуватися таймінгу.
Немає гарантії, що все буде гаразд.
Це мене турбує, бо я люблю контролювати.
Але я дуже стараюся цього не показувати,
бо тоді весь картковий будиночок просто завалиться.
Неймовірно, скільки треба працювати,
щоб створити не лише реальну колекцію, а й шоу.
Шість місяців дощок натхнення, примірок, вибору тканин.
І можна зрозуміти, чи людина, яка створювала цей одяг,
любила його, була в нього занурена, була ним схвильована,
чи це було створено мерчендайзером
і в ньому справді немає душі.
Вікторія так еволюціонувала
від ідеї «Я можу створити бренд»
до першого шоу в Нью-Йорку,
до тепер.
Вікторія ще не робила чогось настільки величного.
На шляху творчої людини
кожне рішення, яке вона ухвалює, формує її, а також те, ким вона є.
За п'ять років, що я працював із Вікторією,
моя робота була:
«Гаразд, нумо постійно підживлювати коріння, щоб ти росла».
Якщо хочеш стати модною дизайнеркою,
ти мусиш бути вірною собі на кожному етапі цього процесу.
Я хотів, щоб вона знайшла себе,
бо слідувати за мріями — це намагатися знайти себе.
ТРИДЦЯТЬ ХВИЛИН ДО ШОУ
Далі подіум.
Дощ усе ще йде?
Ні, припинився.
-Вишикувати дівчат? -Так.
Усі мерзнуть. Треба починати шоу.
Ти в порядку? Точно?
Точно? Просто холодно?
Не хвилюйся.
-Не хвилюйся. Серйозно? -Мій піджак.
-Ніби ти пробігла марафон. -Не знаю, чому я так тремчу.
Ми засунемо тебе в піч!
Ми знайшли тихе й спокійне місце, де ти можеш посидіти перед шоу.
-В іншому замку, прямо біля подіуму. -У тебе не один замок?
О, ти забираєш Анну. Гаразд. Побачимося за хвилину.
Гаразд.
Овва.
Ви не дуже готові.
Ми модна преса, ми відвідуємо багато модних шоу.
Ми йшли до цього місяць,
і коли ми всі тут, навколо мокро й холодно,
і ми всі бачимо, що ще далеко до готовності…
Надалі без дощу?
Вікторія зіткнулася з аудиторією, яка, можливо, не на 100% була на її боці.
Ми спробуємо посадити людей, якщо зможемо.
Так, просто там.
Дівчата можуть вишикуватися в лінію? Займіть свої позиції. Дякую.
-Жасмін готова? Можна зайти? -Ні, глянь, вона всіх розсаджує.
Ти знаєш, де моє місце?
-Так, мені треба… -Авжеж.
Ні, мені треба хтось із піару.
Я приблизно знаю, але не знаю точного номера.
Ви на іншому боці. Ми можемо пройти тут.
-Як справи? -Ще не всі посідали.
-Треба більше часу. -Більше?
-Я з Вікторією. Можеш говорити? -Ще багатьох треба посадити.
Жасмін каже, що треба зачекати, бо вона розсаджує людей.
-Спізнюються? -Так, люди спізнюються. Важливі люди.
Гаразд. Дякую.
Ми справді втрачаємо час, народе.
Вишикуймо їх. Я хвилююся.
Так, ти маєш рацію. Правильне рішення. Ходімо.
Мені так шкода, що холодно й дощить,
але ви неймовірно шикарні,
і багато людей дуже наполегливо працювали
над усіма речами в цій колекції, яка зараз на вас.
Тепер усе залежить від вас,
і ми любимо кожну з вас.
І дуже-дуже дякуємо. Успіхів.
Зробімо це!
-Успіхів. -Успіхів.
Люблю тебе.
-Дякую. -Успіхів.
Це шоу таке важливе
не лише для мене, а й для всієї моєї команди.
Усіх людей, які в мене вірили.
Я хочу, щоб мої бізнес-партнери були щасливі.
Я хочу, щоб мої діти пишалися мною.
Я хочу, щоб Девід пишався.
Якби він у мене не вірив, у мене б зараз не було бізнесу.
Тож коли я на фінішній прямій і дівчата чекають, щоб вийти,
ніхто не знає всього цього більше за мене.
-Тут не мало бути сумки. -Що?
-Образ Аполлін. -Дідько, вибач.
Треба було її зняти. Вибач. У Аполлін не мало бути тієї сумки.
Усе гаразд.
-Овва. -Шикарно.
Овва.
Неймовірно.
Я завжди казала Вікторії:
«Не дивися ліворуч. Не дивися праворуч. Будь собою».
І, я думаю, саме це так сильно сприяло її успіху.
Я відчула тієї ночі, що вона досягала своїх мрій.
Я справді відчула, що вона саме там, де хоче бути.
Неймовірно. Знаєш що? Це інший рівень.
-Неперевершено. -Дуже дякую.
Вона ніколи не здавалася, і нарешті це спрацювало.
Ми повернули бізнес на правильний шлях.
Але це лише крапля в морі.
Це величезний світ, який ми ще не підкорили.
Це було неймовірно. Молодець.
Коли я почала закладати фундамент для бізнесу,
я була вагітна Крузом,
і це зайняло майже 20 років, щоб дістатися до цієї точки,
а тепер я справді можу почати будувати.
КОТСВОЛДС
Які ж гарні ці квітучі дерева.
А ти чула? Послухай їх. Коли підеш туди, послухай їх.
-Слухати дерева? -Просто слухай.
Яку ж красу ти тут набудував.
Я побудував це для вас.
Так.
Я знаю.
Це неймовірно.
Хлопці там?
Ти не чуєш, як вони ганяють м'яча?
-Вибач, хвилинку. -Я подумала, що м'яч летить на мене.
Будь ласка.
Мене вражає, що хтось бачить м'яч, який летить на них,
і має інстинкт…
-Побігти й ударити його. -…ударити. Мій інстинкт…
Схопити його або пригнутися.
Для тебе все кардинально змінилося.
Ти не відчуваєш достатньої впевненості, щоб просто розслабитися?
Ти така цілеспрямована, пристрасна й віддана.
-У хорошому чи поганому сенсі? -Боже, у чудовому сенсі.
У чудовому… Я…
Це дуже хвилює мене,
бо ти завжди намагаєшся щось довести людям.
Що заважає тобі просто сказати: «Гаразд, я цього досягла»?
Те, що я витратила стільки років на боротьбу й будівництво,
а тепер у мене справді є можливість,
і я не хочу її упустити.
Кому ти хочеш це довести?
Можливо, здебільшого тобі.
Знаєш, звісно, мені шкода
за весь той час, коли я мала просити тебе про допомогу.
Не треба мені цього доводити.
Ні, але я хочу, для себе.
Я хочу.
Коли я побачила твоє обличчя та обличчя дітей за кулісами після шоу,
це було не вперше,
але саме тоді я побачила,
як сильно ти мною пишаєшся.
Знаєш?
Ти могла б зробити бутерброд із сиром, і ми б пишалися.
Будьмо чесними, бутерброди із сиром у мене не виходять.
Ні, не виходять.
Але це не має значення.
Ні, але, не знаю, є ще стільки всього, що я хочу зробити.
Ти намагаєшся довести це собі, не мені.
-Можливо. -Думаю, ти така вперта,
бо ти намагаєшся довести всім, що вони помиляються.
Так, але успіх —
це приємно, не брехатиму.
Я пишаюся, і мені не соромно сказати, що я амбітна,
і я ще багато чого хочу зробити.
Тепер ми обоє… Ну, мені майже 50. Тобі 51.
-Боже мій. -Чи…
-Але чи ти… -Нам 101.
-Ми непогано збереглися на 101. -Але…
Що далі?
-Ще одна дитина? -Є так…
Ще одна дитина? Боже мій. Ні.
Ми ще так багато хочемо зробити.
-То ти ще не зупиняєшся? -Я ще не зупиняюся.
Добрий вечір.
Я так рада бути тут і вручати нагороду «Підприємець року».
Мені зробити реверанс?
Чому? Король у залі?
-Привіт, сину. -Ну як там?
О, привіт.
Гаразд, я скажу: «Дякую моєму чудовому чоловікові, Девіду,
і нашій прекрасній сім'ї. Я їм безмежно вдячна».
-Це все, що я отримаю? -Це все.
Жінці, яка надихає, яка для мене цілий світ,
моїй чудовій мамі, Вікторії Бекхем.
-Це так мило. -Дуже мило.
-Ти плачеш? -Ні.
-Плачеш. -Не плачу.
Ні! Так!
-Не думаю, що там щось є. -Тоді чому колупаєш?
Просто перевіряла. Там нічого немає.
-Я думала, що є. -Ні, це не мило.
-Це не мило. -Але я так думала.
Я пишаюся тобою. Знаю, ти не поцілуєш мене.
Ні, бо я щойно витратила дві години на зачіску та макіяж.
-Ще твоя автозасмага потрапить на жакет. -Це нормально.
Гарпер, хочеш бути в цьому?
Стривай, чому тут Harper's Bazaar?
Це назва журналу.
Я думала, це через мене.
Для вручення нагороди «Підприємець року»
маємо честь запросити на сцену Гарпер Бекхем.
Можна йти?
Я так нервую.
Я так рада бути тут і вручати нагороду «Підприємець року».
Тим паче, сьогодні вечір домашки.
Сподіваюся, можна її не робити.
Сьогодні я маю честь вручити нагороду «Підприємець року»
жінці, яка надихає, яка для мене цілий світ,
моїй чудовій мамі, Вікторії Бекхем.
Переклад субтитрів: Аліна Новосаденко