Hej, allihop.
Hej.
Jane kommer snart. Lara kommer snart.
Jag är fullproppad med koffein.
Skulle du jobba med placeringen?
-Ja. Här. -Okej.
-Giancarlo kommer. -Han messade precis.
Okej. Var ska du placera honom?
Bredvid Carine Roitfeld.
Det är Joel, Christine, Juergen, Dovile och Helena.
-Kan vi inte sätta honom… -Då sitter han mittemot.
Med Carmen Kass.
VISNINGSDAGEN
Visningsdagen är alltid kaotisk.
Jag är orolig för kjolen.
Jag låg vaken och oroade mig för hela den looken, ärligt talat.
Den bärs av en modell som heter Felice som är helt otrolig,
och det är en transparent kjol.
Vi skulle ha sytt en ny, men vi hann inte.
-Var du kvar hela natten? -Ja.
Vi var klara här vid tre på morgonen.
Vi kom tillbaka klockan nio i morse.
Vi ser bara till att allt blir gjort.
Ljug inte. Det är stressigt!
Jag sa att det är stressigt.
Visningen börjar om sex, sju timmar, och vi börjar närma oss målet.
-Vi närmar oss. -Jag kommer.
När man tar ett kontrollfreak… Jag kallar mig själv det med ömhet.
När nån som gillar att ha kontroll
försätts i en sits där den inte har kontroll,
så känner den personen sig väldigt illa till mods.
Mycket i mitt liv har legat utom min kontroll.
Mobbningen, och senare det som skrevs och sas om mig.
Det finns mycket vi inte kan kontrollera, och på visningsdagen gör det mig nervös.
FYRA TIMMAR TILL VISNINGEN
Nu börjar det se bättre ut.
Vi löser alla problem.
Vi vände ljusen uppochned, så att det inte regnar in i dem.
-Vi har en gås. -Det ser fantastiskt ut.
Det kommer att bli bra.
Projektionen är kvadratisk och går upp till taket nu. Allt ser bra ut.
Jag har mer ångest för vädret nu än när jag gifte mig.
Ja. Det regnade på mitt bröllop.
Det får inte regna i dag. Detta är viktigare.
-Titta inte åt vänster eller höger. -Mitt team förbjöd mig att kolla vädret.
När man kommer hit i dag, så känner man vilka höga ambitioner du har.
Vägen hit har varit lång. Jag minns när du hade intima presentationer i New York.
Vad har du för visioner?
Jag har gjort det här i 17 år nu.
Företaget har varit med om enormt mycket.
Och som oberoende varumärke är jag väldigt stolt över det vi åstadkommer.
Tänk på allt det positiva med kyligt väder.
De kommer att ha väldigt stram hud.
Och styva bröstvårtor.
Jag hoppas att Harper tog med en kappa eller jacka.
Pressen är enorm.
Det måste bli en stor succé.
Företaget betyder allt för mig.
Det är den jag är.
Men det har varit en sjuhelsikes resa.
Jag förlorade nästan allt.
Och det var en väldigt tung period.
Jag grät innan jag gick till jobbet varje dag,
för jag släckte konstant bränder.
Låt oss prata om Beckhams nu.
-De skapar jämt rubriker. -En sorts kungligheter.
Det intressanta med det här är hur man formulerar sig.
Att hennes man har räddat hennes företag.
Kan ni förklara?
Vi gick back med tiotals miljoner pund.
Ja, jag åker hem till min man, men även till min affärspartner.
Så jag pratade med honom om det.
Jag var tvungen. Han hade investerat.
DAVID FÅR PRÖJSA
Jag avskydde det. Jag avskydde det verkligen.
Vi satt där tillsammans. Vi tittade på vad jag hade investerat.
Det var till viss del hjärtskärande för mig, för Victoria är en stolt kvinna.
När vi träffades var hon långt rikare än jag.
Hon köpte vårt första hus i Hertfordshire, känt som Beckingham Palace.
Så att hon måste komma till mig och säga:
"Vi behöver mer pengar. Företaget behöver pengar."
Det var jobbigt för oss båda.
För jag hade inte råd att fortsätta så.
Och till slut sa jag: "Det går inte längre."
Hela huset höll på att rasa.
Jag höll på att förlora mitt företag.
Jag behövde investeringar utifrån.
Jag behövde nån som hjälpte mig.
Victoria sökte inte en partner som enbart skulle finansiera.
Hon behövde en partner som kunde branschen, förstod hennes dröm
och kunde förverkliga den.
När jag granskade företaget och pratade med folk utifrån,
så insåg jag att det var ett mycket svårt läge. En katastrof.
GÅR BACK MED 8 MILJONER PUND
Vi började titta på pressen. Fruktansvärt.
De skrev: "Det är världens sämsta företag."
Sen tittade vi på räkenskaperna.
Förlust efter förlust. Aldrig gått med vinst.
Jag hade aldrig sett nåt som var svårare att fixa.
När jag träffade David Belhassen
var drömmen att han skulle investera i mitt företag.
Men det är som att ha ett enormt fartyg som har satt segel,
och så måste man vända på åbäket.
Och jag visste inte om han ville anta utmaningen.
Det var väldigt stressande för mig, för jag var helt desperat,
inte bara efter pengarna, utan också efter allt annat som han kunde tillföra.
Jag investerar aldrig i nåt som inte känns rätt.
När vi hade granskat räkenskaperna sa vi: "Vi gör det inte. Aldrig."
Jag kände mig helt förkrossad,
för det hade tagit så lång tid att nå hit.
Jag skulle berätta för teamet att vi inte tänkte göra det.
Sen går jag ut med min fru på lördagskvällen, och hon ser fantastisk ut.
Jag frågade: "Vad har du på dig?"
"Victoria Beckham."
Jag sa: "Köper du mycket Victoria Beckham?"
Hon sa: "Massor. Jag älskar det märket."
Och lågan som tändes där blev till en eld.
På måndagen sa jag till mitt team: "Vi måste göra det, även om vi misslyckas."
Så vi skrev på.
Jag minns att hon var väldigt rörd. Hon sa: "Jag ska inte göra dig besviken."
Jag har aldrig skytt hårt arbete,
men jag insåg inte hur plågsamt det skulle bli.
TRE TIMMAR TILL VISNINGEN
-Du ser fantastisk ut. -Tack.
Du är så vacker. Är du nöjd?
Håret och sminket är jättefint. Ni är vackra båda två.
Jättefint.
Victoria, inför en visning… Hon är så klart väldigt fokuserad.
-Var är hon? -Till vänster.
Hon synar kollektionen, lookerna, modellerna, musiken…
Jag har aldrig sett min fru skärrad.
Förutom i år.
Jag märkte att hon ville att jag skulle gå.
Okej, jag har nyheter.
-Felice ramlade av cykeln. -Okej.
Det här är hennes ben.
-Vad fan! -Hon bär den genomskinliga kjolen.
-Hon är okej. -Tack och lov.
Hur lång är kjolen? Täcker den knät?
Jag sa: "Prova din look."
Vi kan väl byta hennes look?
Jag vet inte om den passar på nån annan.
-Vi funderar på saken. -Längd och så.
Jag vill gärna försöka ha kvar kjolen.
Kjolen når hit, men det kommer att synas.
Det kommer att synas.
Vi tittar på alla alternativ.
Vänta lite. Ska vi prova den på Felice och se hur det ser ut?
Den är inte här än.
Ska jag bara förklara läget för henne?
Vill du inte ha med byxorna?
Svarta byxor och rosa topp?
Byxorna är korsetterade. De är riktigt jävla bra.
-Vi… -När vi lägger…
Det är svårt att byta look i sista minuten när man har våndats hela veckan före.
"Är det rätt look på rätt tjej?"
Det går egentligen inte att byta look strax före visningen.
I stället för kjol har vi byxor,
för vi måste dölja hennes ben på grund av hennes såriga knä.
Inte konstigt att jag dricker.
Det känns som om vi föder trillingar.
Det bara fortsätter. "En! Det är två kvar."
Om fem minuter har vi tillräckligt med musik.
Tillräckligt med musik för att börja repetera.
Om musiken inte är klar får jag sjunga för er.
Det är helt…
-Allvarligt talat. -Det blir nog bra.
Jag och Clément blir de nya Sonny & Cher.
Underbart.
Vi väntar bara på en råmix av musiken.
Kan nån ta den? Jag får posttraumatiskt stressyndrom.
Okej. Jaha.
-Det ordnar sig. -Det är lugnt.
-Fan, det har börjat regna. -Åh nej.
Okej. Ursäkta.
-Det har tydligen börjat regna. -Det började nu.
Ursäkta.
Oj.
Jag vet inte ens vad jag ska säga.
Herregud.
Nej!
Allt kommer att gå bra.
Herregud, jag pallar inte!
Det är inte produktivt att jag ballar ur.
Det är inte det minsta produktivt.
Det är mycket som har investerats i visningen.
Många människors kraft, talang, passion.
Det regnar rejält.
Jag pallar inte. Jag får sätta mig i ett mörkt rum.
Är det här ett skämt?
Det är ett skämt. Ett skämt.
Vi får väl skjuta på det?
Vi måste skjuta på det.
Vi kan inte börja visningen när det ösregnar.
Nej.
Victoria, du bestämmer.
Hon vet vad som står på spel.
Hon vet att allt kan ta slut eller bli väldigt svårt framöver.
När jag blev Victorias affärspartner,
så befann sig företaget i en väldigt knivig sits.
Så jag behövde ta reda på
om hon verkligen var kapabel till att acceptera det som måste ske.
I åratal hade folk sagt det hon ville höra.
Jag minns att en utgiftspost gällde kontorsväxterna.
Hon älskar växter.
Och det kostade 70 000 per år.
Och dessutom var det nån som kom och vattnade växterna
för 15 000 per år.
Och det är bara början.
Jag beslutade mig för att tala klarspråk med henne.
Jag visste inte hur hon skulle reagera.
Jag sa: "Victoria, vi måste förändra allt,
omstrukturera företaget, och det kommer att göra ont."
När jag var klar, hon lyssnade bara, så var hon tyst en stund.
Jag tog smällen.
Det var jobbigt att höra allt det där.
Jag hade inte pluggat ekonomi.
Jag kom från underhållningsbranschen.
Vi var ett underhållningsföretag som aldrig hade arbetat med mode förut.
Jag insåg det inte då, men vi slösade ofantligt mycket.
Jag hade 15 olika foder i ytterkläderna.
Folk trodde att jag var van vid att få det bästa och att få allt.
Bisarra saker, som att transportera stolar med flyg över hela världen.
När jag hör det nu blir jag förfärad.
Men jag lät det ske.
Jag tror att problemet delvis var att folk inte vågade säga nej till mig.
Varför det?
Jag tror, förmodligen,
att det handlar om makt. Kändisskapets makt.
-Tack, Victoria. -Tack, Victoria.
Folk trodde att jag inte var van vid att få nej.
Jag tar på mig hela ansvaret
för det jag har gjort som jag borde och kunde ha gjort annorlunda.
Och jag var skuldsatt.
Jag behövde förändra mycket.
Jag insåg att jag hade gått vilse.
Ett av de stora problemen som vi såg
var att hennes dna i varumärket höll på att blekna bort.
Det var inte längre Victoria Beckham. Det höll på att bli nåt annat.
Jag behövde få Victoria Beckham att prägla Victoria Beckham igen.
En dag fick jag en idé.
Jag ringde Juergen Teller.
"Juergen, jag vill återskapa Marc Jacobs-kampanjen."
Jag brukar inte upprepa mig. Jag gör hellre nåt nytt.
Men det var speciellt, för det var hennes idé och hennes varumärke.
När han fotade mig tio år tidigare var det mig man skrattade åt.
Men jag ville göra den bilden till min.
Jag ville säga nåt med fotot.
Hon tog kontroll.
Folk fattade. Det var kul. Men det var bokstavligt.
Hon marknadsförde produkten stenhårt och visade upp sin vision.
Det chica, det glamourösa.
Jag antog utmaningen att leda mitt företag,
och jag ville göra mer.
Fantastiskt.
-Otroligt. -Hej, Victoria.
Tack.
Så jag återgick till nåt jag kände till.
Jag jobbar faktiskt hemifrån. Jag har min tekniska sminkspegel här.
Jag vill bara visa er vad jag använder för smink dagligen.
Nu kör vi, tjejer.
När jag lanserade skönhetsmärket visste jag vad jag ville skapa,
för jag har tillbringat halva livet i sminkstolen.
Så jag tar borsten
och använder den mörkare färgen.
När jag var med i Spice Girls satt jag jämt i sminkstolen.
Nåt som folk verkligen förknippade med mig var de sotade ögonen.
Så jag ville säga: "Så här gör jag. Om jag kan, så kan ni också."
Jag använder bara en enda produkt för att skapa mina sotade ögon.
Den enda produkten…
Jag litade på min instinkt.
Jag lät folk se mitt sanna jag.
Ni får ursäkta att filmandet inte är perfekt. Jag är inte så bra på det.
Jag undrade vad det skulle bli för reaktion.
Herregud.
Och den var otrolig.
När skönhetsmärket gjorde succé, att ha nåt som äntligen fungerade…
Trevligt att träffas. Vad fin du är i håret. Ursnyggt.
Det fick mig att tro på mig själv.
Men jag visste att jag måste fortsätta…
Tack så mycket.
…för modeverksamheten gick fortfarande knaggligt.
TVÅ TIMMAR TILL VISNINGEN
Vad gör vi? Tjejerna tillbringar två till fyra timmar i hår och smink.
De bär högklackade skor, de bär plagg som inte får bli blöta
och de måste ta sig från byggnaden till det täckta området.
Oavsett bransch öser en entreprenör in hela sin personlighet i företaget.
De vet att framgång uppnås genom ihärdighet.
Man måste bara köra på.
Om man inte klarar av att verkligen vara ihärdig, oavbrutet,
så misslyckas man.
Jag har jobbat hårt för att förtjäna min plats i branschen,
och jag vill inte förlora allt jag har byggt upp.
Åt helvete med det här. Vi genomför visningen, oavsett vad.
Vi börjar repetera. Flytta er från catwalken.
Skor på. Nån får hålla dem i handen nedför trappan.
-Jag kan hålla… -Vi gör så.
Tjejer, vi låter nån hålla er i handen i trappan, så att ni inte halkar.
Jag är rädd att det blir svårt att sätta tajmingen om ni inte repeterar.
Det finns ingen garanti för att allt kommer att gå bra.
Det oroar mig, för jag gillar att ha kontroll.
Men jag försöker att inte visa det, för då kommer hela korthuset att rasa.
Det krävs otroligt mycket jobb för att skapa en riktig kollektion och visning.
Det är sex månader med inspirationstavlor, provningar, val av tyger…
Och folk märker om personen som designade plagget
älskade det och var entusiastisk,
eller om det är designat av en säljare och saknar själ.
Jag har sett Victoria utvecklas från det att hon ville skapa ett klädmärke,
till den första visningen i New York…
…till nu.
Jag har aldrig sett Victoria göra nåt så stort.
Under en kreativ persons resa gör varje beslut en till den man är.
Under de fem år som jag jobbade med Victoria var mitt jobb:
"Vi ger rötterna mycket näring, så att du kan växa."
Om hon vill bli modedesigner…
Då måste man vara sann mot sig själv i varje ögonblick av processen.
Jag ville att hon skulle hitta dit,
för att följa sina drömmar är att försöka hitta sig själv.
TRETTIO MINUTER TILL VISNINGEN
Och catwalken.
-Regnar det fortfarande? -Nej, det har slutat.
-Ska vi be tjejerna att ställa upp sig? -Ja.
Alla sitter i kylan. Visningen måste börja.
Är du okej? Är det säkert?
Är det säkert? Fryser du bara?
Okej, bra.
Oroa dig inte.
-Oroa dig inte. -Ta min jacka.
-Som en maratonlöpare. -Jag vet inte varför jag darrar.
Aluminiumfolien!
Vi har en lugn plats där ni kan sitta före visningen.
I det andra slottet.
-Har du fler än ett slott, David? -Du tar med dig Anna. Vi ses strax.
Okej.
Oj.
Det ser inte klart ut.
Vi i modepressen går på många visningar. Vi har rest i över en månad.
När vi kom dit och det var blött och kallt
och vi såg att det var långt kvar…
Ska det vara uppehåll?
Victoria mötte en publik som kanske inte var 100 % på hennes sida.
Jag tror att vi ska försöka få folk att sitta ner.
Kan alla tjejer ställa upp sig? Inta era platser. Tack.
-Är Jasmine redo för oss att… -Nej, hon får folk att sätta sig.
Vet du var jag sitter?
Ja, jag behöver… Jag behöver nån från Lucien Pagès.
Jag vet ungefär, men inte det exakta numret.
Ni sitter faktiskt på andra sidan. Vi kan gena här.
-Hur går det? -Folk har inte satt sig.
Vi behöver mer tid på oss.
-Jag är med Victoria. -Många fler måste sätta sig.
Jasmine säger att vi måste vänta, för hon placerar folk.
-Varför? Är folk sena? -Ja. Framstående personer.
Okej. Tack.
Vi har verkligen ont om tid.
Vi ställer upp dem. Jag är orolig nu.
Ja, du har rätt. Det är rätt beslut. Nu kör vi.
Jag beklagar att det är kallt och regnigt, men ni ser helt fantastiska ut.
Det är många som har jobbat hårt med de plagg från kollektionen som ni bär.
Nu hänger det på er, tjejer. Vi älskar er allihop.
Tack så hemskt mycket. Lycka till.
Nu kör vi!
-Lycka till. -Lycka till.
Älskar dig.
Lycka till.
Visningen är jätteviktig, inte bara för mig, utan för hela mitt team.
Alla som har trott på mig.
Jag vill göra affärspartnerna nöjda.
Jag vill göra mina barn stolta.
Jag vill göra David stolt.
Om han inte hade trott på mig skulle jag inte ha haft nåt företag.
När tjejerna står uppställda och väntar på att få gå ut
är ingen mer medveten om det nyss nämnda än jag.
Hon skulle inte ha nån väska.
-Apollines look. -Fan, förlåt.
Den borde ha tagits bort. Förlåt. Apolline skulle inte ha den väskan.
Det är lugnt.
-Wow. -Vackert.
Wow.
Otroligt.
Jag har alltid sagt till Victoria:
"Snegla inte åt vänster eller höger. Var den du är."
Och jag tror att det är det som har lett till hennes framgångar.
Jag kände att hon förverkligade sina drömmar den kvällen.
Jag kände att hon hamnade precis där hon vill vara.
Fantastiskt.
Fantastiskt. Du har nått nya höjder.
Tack så mycket.
Hon gav aldrig upp, och äntligen fungerar det.
Vi fick företaget på fötter igen.
Men det är bara en droppe i havet.
Det finns en stor värld kvar att erövra.
Det var otroligt. Bravo.
När jag började lägga grunden till företaget väntade jag Cruz,
och det har tagit nästan 20 år att nå hit.
Nu kan jag börja bygga på allvar.
-Hur fina är inte träden som blommar? -Men har du hört?
Lyssna på dem när du kommer dit.
-Lyssna på träden? -Lyssna.
Du har skapat nåt fantastiskt här.
Jag gjorde det för er skull.
Det gjorde jag.
Jag vet.
Det är fantastiskt.
-Är killarna där borta? -Hör du inte att de sparkar boll?
-Ett ögonblick. -Jag trodde att en boll kom emot mig.
Varsågoda.
Det är häpnadsväckande att nån ser en boll komma emot sig
och instinktivt reagerar med att…
-Att springa och sparka den. -Min instinkt är…
Plocka upp den eller ducka.
Allt har förändrats drastiskt för dig.
Känner du dig inte trygg nog att luta dig tillbaka och slappna av?
Du är så driven och passionerad och engagerad.
-På ett bra eller dåligt sätt? -På ett jättebra sätt.
På ett jättebra… Jag…
Jag blir faktiskt rörd, för du försöker alltid visa vad du går för.
Vad hindrar dig från att bara säga: "Okej, jag har uppnått det"?
Jag har ägnat så många år åt att kämpa och bygga,
så nu när jag har chansen vill jag inte sumpa den.
Vem vill du bevisa nåt för?
Kanske dig, till stor del.
Det är klart att jag mår dåligt
över att jag var tvungen att be dig om hjälp så länge.
-Du behöver inte bevisa nåt för mig. -Nej, men jag vill det själv.
Det vill jag.
När jag såg din och barnens miner backstage efter den senaste visningen…
Det var inte första gången, men det var stort för mig.
Jag kunde se att ni var stolta över mig.
Förstår du?
Vi vore stolta över dig om du så gjorde en ostmacka.
Ärligt talat skulle jag nog inte kunna göra en bra ostmacka.
Nej, det skulle du inte.
Men det gör inget.
Nej, men… Jag vet inte, jag har så mycket jag vill göra.
Du försöker nog bevisa det för dig själv, inte mig.
-Kanske. -Du är envis.
Du försöker bevisa att alla har fel.
Ja, men framgång… Det känns bra. Det förnekar jag inte.
Jag är stolt, och jag skäms inte för att säga att jag har ambitioner.
Jag vill göra så mycket mer.
Nu är vi båda… Jag är nästan 50. Du är 51.
Herregud. David.
-Men är du… -Vi är 101.
-Vi ser inte oävna ut för 101. -Men…
Vad händer nu?
-Ett barn till? -Det är så…
Ett barn till? Herregud. Nej.
Vi har så mycket vi vill göra.
-Så du lägger inte av än? -Jag lägger inte av än.
Godkväll, allihop. Det är jättekul att få dela ut priset Årets entreprenör.
Ska jag niga i början?
Är kungen där?
Hej, min son.
Hej!
Jag tänker säga: "Tack till min underbara make, David.
Jag är dig evigt tacksam för vår vackra familj."
-Är det allt jag får? -Det är allt.
Till en inspirerande kvinna som jag dyrkar,
min otroliga mamma Victoria Beckham.
Vad gulligt.
-Gråter du? -Nej.
-Jo. -Nej.
Nej! Ja!
-Det finns inget där. -Varför gräver du då?
Jag kollade bara. Det är inget där.
-Jag trodde det. -Det var inte schyst.
Jag är stolt över dig. Du tänker inte kyssa mig.
Nej, för jag har tillbringat två timmar i hår och smink.
Jag vill inte få din brun-utan-sol på min kavaj.
Harper, vill du vara med?
Varför heter det Harper's Bazaar?
-Tidningen heter det. -Så inte på grund av mig.
Nu till prisutdelaren av Årets entreprenör,
det gläder oss att hälsa Harper Beckham välkommen.
Kan jag gå nu?
Jag är jättenervös.
Det är jättekul att få dela ut priset Årets entreprenör.
Särskilt som det är skola i morgon. Hoppas att jag slipper läxorna.
Jag är stolt över att ge priset Årets entreprenör
till en inspirerande kvinna som jag dyrkar,
min otroliga mamma Victoria Beckham.
Undertexter: Sonja Balac