Bună tuturor!
Bună!
Jane ar trebui să ajungă. Lara ar trebui să ajungă.
Am băut cafea până la refuz.
- E bine? - Ai zis că plasezi invitați?
- Da, uite! - Da. Bine.
- Vine și Giancarlo. - Da, ne-a scris.
Bine. Și unde o să-l așezi?
- Lângă Carine Roitfeld. - Bun.
Joel, Christine, Juergen, Dovile și Helena, deci…
Putem să nu-l punem…
- Ar sta dincolo. - Bine.
- Cu Carmen Kass și alți oameni faini. - Bine.
ZIUA CEA MARE
Ziua prezentării întotdeauna e haotică.
Mă îngrijorează fusta aia.
Nici n-am dormit din cauza acelei ținute, sinceră să fiu.
O poartă Felice, un model absolut incredibil,
și e o fustă transparentă.
Trebuia să facem alta, însă n-am avut timp.
- Ați stat toată noaptea? - Firește!
Am terminat pe la 03:00.
Ne-am întors la 09:00.
Ca să fim siguri că terminăm tot.
Nu minți! E stresant!
Am spus că e stresant.
Începe în șase, șapte ore
și o să fim gata.
- O să fim gata. - Vin!
Când te obsedează să deții controlul…
Mereu zic că-s obsedată, dar politicos.
Când pui pe cineva obsedat să dețină controlul
într-o situație scăpată de sub control,
o să se simtă foarte neplăcut.
În multe situații din viața mea n-am deținut eu controlul.
De pildă, hărțuielile și, mai târziu,
cele scrise și spuse despre mine.
Ne vedem mai târziu!
Sunt atâtea pe care nu le putem controla,
și asta îmi face inima cât un purice în privința prezentării.
PATRU ORE PÂNĂ LA PREZENTARE
Acum, totul arată din ce în ce mai bine.
Totul se aranjează peste tot,
am întors lumânările ca să nu intre apă în caz că plouă…
- Avem și o gâscă! - Doamne, arată minunat!
O să fie bine.
Proiecția e pătrată și până la tavan. Totul arată bine.
Vremea asta mă stresează mai rău decât în ziua nunții mele.
Da, așa e!
A plouat la nunta mea. Azi, să nu plouă!
Da, e mai important acum.
Să nu ne uităm încolo! Nici încolo!
Mi s-a interzis să verific vremea.
Intrând astăzi aici,
se vede amploarea ambiției pe care o ai.
A fost un drum lung.
N-am uitat acele prezentări micuțe din New York.
Ce viziune ai acum?
Fac asta de vreo 17 ani.
Casa a trecut prin enorm de multe.
Fiind un brand independent,
sunt foarte mândră de ce am realizat.
Gândește-te ce de avantaje ne aduce vremea rece!
O să aibă pielea foarte netedă, nu?
Și sfârcuri foarte ferme.
Sper că Harper și-a adus haină! Sau o jachetă.
E o presiune enormă.
Am nevoie să avem succes.
Casa asta înseamnă totul pentru mine.
E toată ființa mea în ea.
Dar a fost o călătorie extraordinară.
Era să pierd totul.
A fost o perioadă foarte grea.
Plângeam zi de zi înainte să plec la muncă,
fiindcă mereu apăreau situații de criză.
Să vorbim despre familia Beckham, mereu pe prima pagină!
Altă nobilime!
- Regina modei. - Mie mi se pare interesantă formularea.
Că „soțiorul” i-a salvat afacerea.
Îmi puteți explica?
Eram pe minus cu zeci de milioane.
Da, mă duc acasă la soțul meu,
dar și la partenerul meu de afaceri.
Discutam cu el despre ce se întâmpla.
Trebuia, doar investise și el!
Și nu îmi convenea absolut deloc.
Am stat amândoi și ne-am uitat la ce am investit eu.
Și cred că o parte din conversație mi-a frânt inima,
fiindcă Victoria e o femeie orgolioasă.
La început, era mult mai bogată decât mine.
Ea a cumpărat casa din Hertfordshire,
supranumită Palatul Beckingham.
Când a fost nevoită să-mi spună
că au nevoie de bani pentru casa de modă,
ne-a picat greu amândurora.
Fiindcă eu nu puteam susține cheltuielile.
Și, până la urmă, am zis că nu se mai poate așa.
Casa se prăbușea.
Îmi pierdeam afacerea.
Aveam nevoie de investiții externe.
Aveam nevoie să fiu și eu ajutată.
Victoria nu căuta un partener care doar să investească.
Avea nevoie de un partener care cunoștea afacerea,
îi înțelegea visul
și era capabil s-o scoată la liman.
Când am verificat despre ce e vorba,
am discutat cu oameni din afară,
mi-am dat seama că situația era foarte complicată.
Era un dezastru.
Ne-am uitat în presă.
Groaznic!
O numeau „cea mai proastă afacere”.
Apoi, m-am uitat în registre și în contabilitate.
Numai pierderi.
Nu făcuse profit niciodată.
Sincer, nu mai văzusem ceva atât de greu de pus pe picioare.
L-am întâlnit pe David Belhassen
știind că visul meu era ca el să investească în afacerea mea.
Dar era ca o navă uriașă pornită în larg,
căreia trebuia să-i schimbi complet cursul.
Iar eu nu știam dacă era pregătit pentru o asemenea provocare.
Eram nespus de stresată fiindcă eram de-a dreptul disperată,
nu doar după bani,
ci și după celelalte avantaje care ar fi venit la pachet.
Nu investesc niciodată în ceva care nu-mi miroase a bine.
După ce am închis registrele,
am zis că noi nu ne băgăm în așa ceva.
Am fost distrusă, complet distrusă,
fiindcă mi-a luat enorm să ajung până în punctul acela.
Urma să anunț echipa că am decis să nu ne băgăm.
Apoi, am ieșit cu soția mea sâmbătă seara
și era îmbrăcată superb.
Am întrebat-o: „Ce porți?”
„Victoria Beckham.”
Zic: „Cumperi multe de la Victoria Beckham?”
Zice: „Cu tona, le ador! Sunt superbe!”
S-a aprins o scânteie aici și a devenit flacără.
Luni, am adunat echipa și am zis:
„S-o facem! Dacă nu reușim, aia e!”
Așa că am semnat.
Țin minte că s-a emoționat
și mi-a zis că n-o să mă dezamăgească.
Nu m-am temut niciodată de muncă,
însă habar n-am avut cât de dureros urma să fie.
TREI ORE PÂNĂ LA PREZENTARE
- Arăți minunat! - Mulțumesc!
Ești superbă! Te simți bine?
Ți-ai aranjat părul și machiajul foarte bine. Sunteți superbe!
- E frig! - Superb!
Victoria, când se pregătește de show, e foarte concentrată.
- Unde e? - În stânga, acolo!
Verifică ținutele, colecția,
modelele, muzica…
N-am văzut-o niciodată năucă.
Nu și anul ăsta.
M-am prins că nu voia să vorbesc cu ea.
Bun, am vești!
- Felice a căzut de pe bicicletă. - Așa…
Și așa îi arată piciorul.
- Ce mă-sa? - Ea prezintă fusta transparentă.
- E teafără. - Slavă Domnului!
Cât de lungă e fusta? Acoperă genunchiul?
I-am zis: „Îmbracă-te! O să vadă ea.”
De ce nu-i dăm altă ținută?
Nu știu dacă o să-i vină.
Putem găsi o fată similară.
- Să ne gândim! - Ca proporții.
Eu aș vrea să păstrăm fusta aia, tu nu?
Fusta ajunge până aici, dar o să se vadă.
Precis o să se vadă.
Să vedem ce opțiuni avem!
O clipă!
Dacă o punem pe Felice să probeze asta?
N-a sosit încă.
Dacă o iau eu deoparte și-i explic?
Nu vrei pantalonii, așa-i?
Negri, cu o bluză roz?
Nu sunt simpli, sunt cu corset.
Pantalonii ăia sunt demențiali.
- Să… - Când punem…
E greu să faci schimbări pe loc
după ce te-ai chinuit o săptămână să alegi ținuta potrivită fiecăreia.
Așa că nu prea merge să faci schimbări fix înainte de show.
Acum, în loc de fustă, avem pantaloni aici.
Trebuie să-i ascundem picioarele fiindcă e lovită rău la un genunchi.
Doamne, nu mă mir că beau!
Parcă am naște tripleți!
Nu se mai opresc. „Unul! Da, mai sunt doi.”
În cinci minute, o să avem și muzică.
Nu varianta finală, dar cât să putem repeta.
Dacă nu aveți muzică, va trebui să vă cânt eu.
- E total… - Adică…
Zău, acum…
Nu se supără nimeni.
Eu și Clément o să fim noii Sonny și Cher.
Ce mi-ar plăcea!
Așteptăm o variantă de coloană sonoră.
Să ia cineva microfonul ăsta, că mă apucă traumele!
Bine. Da.
- O să fie bine. - E-n regulă, bun!
- Fir-ar, a început să plouă! - Vai, nu!
Rahat!
Bun! Scuză-mă!
- Aud că a început să plouă. - Acum a început.
Mă scuzați!
Vai de capul meu!
Nici nu știu ce să spun.
Dumnezeule!
Nu!
O să fie bine.
Doamne, eu nu mai pot cu așa ceva!
Nu e productiv dacă eu o iau razna.
Nu e deloc productiv.
S-a investit mult în această prezentare,
munca, talentul și pasiunea multora.
Plouă rău de tot.
Nu mai pot. M-aș duce să stau undeva pe întuneric.
E o farsă, așa-i?
E o farsă.
O farsă.
Presupun că amânăm?
Da, trebuie să amânăm! Trebuie.
Nu putem să începem dacă plouă torențial.
Nu.
Victoria, tu decizi ce faci!
Știe ce dificultăți sunt.
Știe că s-ar putea să eșueze sau să fie foarte dificil să continue.
Când am devenit partener cu Victoria,
afacerea se afla într-o situație foarte dificilă.
Trebuia să înțeleg
dacă într-adevăr era capabilă să accepte ce trebuia să se întâmple.
Ani în șir, i s-a zis doar ce voia să audă.
Una dintre cheltuieli erau plantele de birou.
Fiindcă îi plac.
Costau cam 70.000 pe an.
Apoi, cineva venea să le ude
pentru 15.000 pe an.
Iar ăsta e doar începutul.
PĂSTRAȚI LINIȘTEA
Așa că m-am dus la ea și am decis să-i spun tot verde-n față.
Nu știam cum o să reacționeze.
I-am zis: „Victoria, trebuie să schimbăm tot!
Trebuie să restructurăm afacerea, iar asta o să doară!”
Iar ea a ascultat până am terminat, apoi a păstrat liniștea.
Am încasat-o fără comentarii.
Mi-a fost greu să aud ce mi-a zis.
Eu nu am studii economice.
Vin din industria divertismentului.
Eram o companie de divertisment
care nu activase niciodată în domeniul modei.
Nu îmi dădusem seama atunci,
însă era uluitor de multă risipă.
Aveam 15 materiale diferite pentru căptușeli.
Lumea credea că eram obișnuită să iau tot ce e mai bun.
Lucruri bizare, de pildă, aduceam scaune din cealaltă parte a lumii.
Acum, mă îngrozește să aud.
Însă eu am acceptat.
O parte din problemă a fost că oamenii se temeau să mă refuze.
De ce?
Presupun, probabil,
că aveam o putere, sinceră să fiu.
Puterea celebrității.
- Mulțumim! - Mulțumim, Victoria!
Lumea credea că nu eram obișnuită să aud „nu”.
Eu recunosc când greșesc și îmi asum răspunderea
pentru ce am făcut sau ce ar fi trebuit să fac altfel.
Și aveam datorii.
Trebuia să schimb multe.
Mi-am dat seama că m-am rătăcit.
Una dintre marile probleme era
că personalitatea ei fusese înghițită de brand.
Nu mai era Victoria Beckham.
Devenise altceva.
Trebuia s-o pun pe Victoria Beckham înapoi în Victoria Beckham.
Într-o zi, mi-a venit o idee.
L-am sunat pe Juergen Teller
și i-am spus că vreau să fac iar campania Marc Jacobs.
Eu nu mă repet de obicei. Prefer să fac ceva nou.
Dar era ceva special fiindcă erau ideea ei și casa ei de modă.
Cu zece ani în urmă, când mă fotografiase,
eram considerată ridicolă.
Am vrut ca acea imagine să fie decizia mea.
Am vrut să spun ceva cu acele fotografii.
A apucat hățurile.
Lumea a înțeles, era haios. A făcut-o la propriu.
S-a apucat de treabă scoțând untul din produs,
etalându-și viziunea și pe ea însăși.
Șicul, eleganța…
Începeam să mă descurc,
să-mi conduc afacerea
și voiam să fac mai mult.
Fantastic!
- Minunat! - Bună!
Mulțumesc!
Așa că m-am întors la ce cunoșteam.
Chiar sunt eu lucrând de acasă.
Am oglinda tehnică de machiaj.
Voiam doar să vă arăt cu ce mă machiez eu în fiecare zi.
Să începem, doamnelor!
Când am lansat departamentul Beauty, știam ce vreau să creez,
fiindcă am petrecut o viață în scaunul de machiaj.
Așa că o să iau partea stufoasă
și o s-o dau prin culoarea asta mai închisă.
Pe vremea Spice Girls, stăteam non-stop în scaunul de machiaj.
Lumea asocia machiajul „smokey eye” cu imaginea mea.
Voiam să transmit:
„Așa fac eu. Dacă eu pot, poți și tu.”
Folosesc un singur produs pentru machiajul „smokey eye”.
Iar acel produs…
Am avut încredere în instinctele mele.
Le-am permis oamenilor să vadă cine eram eu de fapt.
Mă scuzați pentru faptul că filmarea nu e tocmai ideală!
Nu prea mă pricep.
Țin minte că așteptam să văd reacțiile.
Dumnezeule!
Și au fost incredibile.
Când Beauty a avut succes,
când, în sfârșit, a început ceva să meargă bine…
Mi-a făcut plăcere să te cunosc. Ador părul tău, e superb!
…am început să cred în mine.
Dar știam că trebuie să continui treaba…
Mulțumesc mult!
…căci casa de modă era pe butuci.
DOUĂ ORE PÂNĂ LA PREZENTARE
Nu știu ce să fac.
Fetele petrec două, trei, chiar patru ore la coafură și machiaj.
Poartă pantofi cu toc înalt, poartă haine care n-au voie să se ude
și trebuie să facem să ajungă din interior până sub copertină.
În orice afacere, antreprenorul își infuzează
toată personalitatea în ce face.
Știe că perseverența e cheia succesului.
Trebuie să continui, să nu te lași.
Dacă nu ești așa, dacă nu ești capabil să perseverezi constant,
singurul rezultat e eșecul.
Am muncit enorm ca să-mi câștig locul în industria asta
și nu vreau să pierd tot ce am construit.
Îmi bag picioarele!
Ținem prezentarea, orice-ar fi!
Începem repetițiile. Vă rog să eliberați podiumul!
Să le încălțăm pe fete și cineva să le ajute pe scări!
- Pot eu… - Să facem așa!
Fetelor, o să vă conducă cineva de mână
ca să nu alunecați pe scări!
Mă tem că, fără repetiții,
programul va fi greu de respectat.
Nu există nicio garanție că o să iasă bine.
Mă îngrijorează, fiindcă eu prefer să dețin controlul.
Însă mă străduiesc să nu o arăt,
fiindcă atunci o să se năruie întreg castelul de cărți.
E incredibil cât de mult se muncește
la o colecție și o prezentare!
Sunt șase luni de panouri, de ajustări, de ales materiale…
Și lumea se prinde dacă piesa vestimentară a fost creată de cineva
cu implicare, plăcere și bucurie,
sau dacă a fost creată de un comerciant și n-are niciun pic de suflet.
Să o văd pe Victoria crescând
din punctul în care brandul era doar un concept
la prima prezentare în New York…
până aici…
N-am mai văzut-o făcând ceva de anvergura asta.
În călătoria unei persoane creative,
fiecare decizie pe care o iei te face cine ești.
În cei cinci ani în care am lucrat cu ea, treaba mea a fost
să-i pun mereu apă la rădăcină, ca să crească.
Dacă voia să devină designer de modă,
trebuia să fie sinceră cu ea însăși la fiecare pas.
Asta am vrut să știe ea.
Căci să-ți urmezi visul înseamnă să te regăsești pe tine.
TREIZECI DE MINUTE PÂNĂ LA PREZENTARE
Apoi, podiumul!
Mai plouă?
Nu, s-a oprit.
- Le aliniem pe fete? - Da.
Toată lumea stă în frig. Trebuie să-i dăm drumul odată!
Te simți bine? Ești sigură?
Sigur? Doar ți-e frig?
Stai liniștită!
- Stai liniștită! - Ia haina mea!
- Parcă ai fost la maraton. - Nu știu de ce tremur așa de tare.
Am scos staniolul!
Vă duc undeva unde e liniște, să puteți lua loc până la prezentare.
În celălalt castel, lângă podium.
Ai mai multe castele?
O iei pe Anna, bun! Ne vedem imediat!
Bine.
Nu păreți deloc gata.
Jurnaliștii de modă văd multe prezentări.
Eram pe drumuri de o lună,
iar, când am ajuns acolo, era ud și frig
și vedeam cu toții că mai au mult…
Nu o să mai plouă?
Victoria se confrunta cu un public care nu era chiar 100% de partea ei.
O să încercăm să așezăm lumea, dacă se poate.
Da, acolo!
Fetele se pot alinia? Ocupați-vă locurile, mulțumesc!
- Jasmine e pregătită de intrare… - Nu, îi așază pe invitați.
Știi cumva unde stau?
- Da, lasă-mă… - Da.
Nu, să fie de la Lucien Pagès!
Știu, în mare, dar nu știu exact câți.
Voi stați dincolo. Putem trece pe aici!
- Cum stăm? - Lumea nu s-a așezat.
- Mai stați puțin! - Să mai stăm?
- Sunt cu Victoria, poți vorbi? - Sunt mulți în picioare.
Jasmine zice să așteptăm, fiindcă încă îi așază pe invitați.
- De ce, au întârziat? - Da, invitați importanți.
Bine. Mulțumesc!
Chiar nu mai avem timp!
Să le aliniem! Acum sunt îngrijorată.
Da, ai dreptate, e decizia corectă. Hai!
Îmi pare rău că e frig și plouă,
dar arătați superb
și sunt mulți oameni care au muncit enorm
la piesele din colecția pe care o purtați.
Acum, depinde de voi!
Vă iubim pe fiecare în parte!
Și vă mulțumim din suflet! Succes!
Să începem!
- Succes! - Succes!
Te iubesc!
Succes!
Prezentarea e foarte importantă
nu doar pentru mine, ci pentru întreaga echipă.
Pentru toți cei care au crezut în mine.
Vreau ca partenerii mei să fie mulțumiți.
Vreau să fie copiii mândri de mine.
Precum și David.
Dacă el n-ar fi crezut în mine, n-aș fi avut o casă de modă acum.
Când toată lumea e pe poziții, iar fetele așteaptă să iasă pe podium,
nimeni n-o știe atât de bine ca mine.
- Nu trebuia să aibă geantă. - Ce?
- Ținuta lui Apolline. - Fir-ar, scuze!
Aia trebuia scoasă, scuze! Apolline nu trebuia să aibă geantă.
Nu-i nimic!
Superb!
Incredibil!
Mereu i-am spus Victoriei
să-i lase pe ceilalți și să fie ea însăși.
Și cred că asta a ajutat-o să aibă succes.
Am simțit, în seara aceea, că își împlinea visurile.
Am simțit că asta a pus-o exact unde vrea ea să fie.
Extraordinar!
Extraordinar! Știi ceva? E alt nivel!
- Incredibil! - Mulțumesc!
A perseverat și, în sfârșit, funcționează!
Am schimbat soarta casei.
Dar e un strop într-un ocean.
E o lume imensă încă neexplorată.
A fost incredibil. Bravo!
Când am început să pun bazele afacerii,
eram însărcinată cu Cruz.
A durat aproape 20 de ani să ajung aici,
și abia acum pot începe să construiesc.
COTSWOLDS
Ce superbi sunt pomii înfloriți!
Dar ai auzit? Ascultă-i! Când ajungi acolo, ascultă-i!
- Ce, pomii? - Ascultă!
E extraordinar ce ai clădit aici.
Am clădit pentru voi.
Da.
Știu.
E extraordinar!
Acolo sunt băieții?
Nu-i auzi cum bat mingea?
- Scuză-mă puțin! - Am crezut că vine mingea în mine!
Cu plăcere!
E fascinant că un om vede o minge venind spre el,
iar instinctul lui e să…
- Să-i dea un șut. - Să-i dea un șut. Eu aș…
Ai lua-o sau te-ai feri.
Situația ta s-a schimbat dramatic.
Acum ai suficientă încredere în tine încât să te liniștești?
Ești perseverentă, pasionată și dedicată.
- Și e de bine sau de rău? - Doamne, e minunat!
E minunat…
Mă impresionează
fiindcă mereu încerci să demonstrezi că ești capabilă.
Ce te împiedică să spui că ai reușit?
Fiindcă am petrecut atâția ani luptând și construind,
acum simt că într-adevăr am o șansă
și nu vreau s-o ratez.
Cui încerci să-i arăți asta?
Poate că ție, în mare parte.
Bineînțeles, mă simt prost
că te-am rugat de atâtea ori să mă ajuți.
Mie n-ai de ce să-mi arăți.
Dar aș vrea, vreau eu.
Eu vreau. Îmi doresc.
Când ți-am văzut fața și pe ale copiilor, în culise, la prezentare,
nu era prima dată, însă, pentru mine, a fost clipa
în care am văzut cât de mândri sunteți de mine.
Știi?
Suntem mândri și dacă ne faci un sendviș, să fie clar!
Sincer, sendvișul nu prea mi-ar ieși.
Nu, nu ți-ar ieși.
Dar n-are importanță.
Nu, dar nu știu, vreau să fac atât de multe!
Cred că ție vrei să-ți dovedești că poți, nu mie.
- Poate. - Vrei neapărat
să le demonstrezi tuturor că se înșală în privința ta.
Da, dar succesul
e un sentiment plăcut, sincer!
Sunt orgolioasă, spun fără rușine că sunt ambițioasă
și că mai am multe de făcut.
Avem amândoi… Mă rog, eu am aproape 50 de ani.
Tu ai 51.
- Doamne! - Dar…
- Dar ești… - Avem 101 de ani.
- Nu arătăm rău la 101. - Dar…
Ce urmează?
- Încă un copil? - E atât de…
Alt copil? În niciun caz!
Încă avem multe de făcut.
- Încă nu te oprești? - Încă nu mă opresc.
Bună seara tuturor!
Mă bucur să prezint Premiul Antreprenorul Anului.
Să fac o reverență la început?
De ce? E regele aici?
- Fiule! - Cum a fost?
Bună!
Eu o să zic așa: „Mulțumesc soțului meu minunat, David,
îi sunt veșnic recunoscătoare pentru frumoasa noastră familie!”
- Atât primesc? - Atât primești.
Unei femei demne de urmat pe care o iubesc enorm,
mama mea minunată, Victoria Beckham!
- Ce drăguț! - Ce drăguț!
- Lăcrimezi? - Nu.
- Ba da. - Ba nu!
Nu! Da!
- Nu cred că ai nimic acolo. - De ce scurmi, atunci?
Verificam, doar. Nu e nimic acolo.
- Credeam că e. - Ce urât!
- Așa am crezut!
Sunt mândru de tine. Știu că n-o să mă pupi.
Nu, fiindcă am petrecut două ore la păr și machiaj.
Nu vreau bronz artificial pe haină.
Bine, lasă!
Harper, vrei să vii aici?
De ce se numește Harper's Bazaar?
Așa se cheamă revista.
Eu credeam că după mine.
Să înmânăm premiul pentru Antreprenorul Anului!
O invităm pe scenă pe Harper Beckham!
Să mă duc?
Am atâtea emoții!
Mă bucur să prezint Premiul Antreprenorul Anului.
Mai ales că mâine am ore.
Sper că azi scap de teme!
Cu mândrie, azi înmânez Premiul Antreprenorul Anului
unei femei demne de urmat pe care o iubesc enorm,
mama mea minunată, Victoria Beckham!
Subtitrarea: Clara Lițescu