‫- פריז -‬
‫שלום לכולם!‬
‫שלום.‬
‫- ויקטוריה בקהאם -‬
‫ג'יין אמורה להגיע בעוד רגע.‬ ‫לאורה אמורה להגיע בעוד רגע.‬
‫אני מלאה בקפאין עד גדותיי.‬
‫אמרת שאתן עובדות על סידור הישיבה?‬
‫כן. הנה.‬ ‫-כן. אוקיי.‬
‫ג'אנקרלו יכול להגיע.‬ ‫-כן, הוא שלח הודעה.‬
‫אוקיי. אז איפה תושיבי אותו?‬
‫ליד קארין רויטפלד.‬ ‫-אוקיי.‬
‫הסדר הוא ג'ואל, כריסטין,‬ ‫יורגן, דוביל והלנה, אז אני…‬
‫עדיף שהוא לא יישב…‬
‫הוא יהיה ממול.‬ ‫-אוקיי.‬
‫עם כרמן קאס. עם אנשים נחמדים.‬ ‫-אוקיי.‬
‫- פרק שלישי‬ ‫יום התצוגה -‬
‫יום התצוגה תמיד כאוטי מאוד.‬
‫אני מודאגת בגלל החצאית הזאת.‬
‫התעוררתי מודאגת בגלל כל הלוק הזה,‬ ‫למען האמת.‬
‫הדוגמנית שתלבש אותה נקראת פליס,‬ ‫והיא פשוט מדהימה,‬
‫וזו חצאית שקופה.‬
‫רצינו לתפור חצאית אחרת,‬ ‫אבל לא היה לנו זמן.‬
‫נשארתם כל הלילה?‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫- לארה באריו‬ ‫מנהלת עיצוב -‬
‫סיימנו בערך בשלוש בבוקר.‬
‫- שון איסטו‬ ‫מנהל אטליה בכיר -‬
‫חזרנו בתשע הבוקר.‬
‫אני רק מוודא שהכול יהיה מוכן.‬
‫אל תשקר. זה מלחיץ!‬
‫אמרתי שזה מלחיץ.‬
‫התצוגה בעוד שש, שבע שעות,‬
‫ואנחנו בדרך לשם.‬
‫אנחנו בדרך לשם.‬ ‫-מגיע.‬
‫כשלוקחים חולת שליטה… ואני תמיד‬ ‫אומרת את זה על עצמי, אבל בצורה נחמדה.‬
‫כשלוקחים מישהו שאוהב להיות בשליטה,‬
‫ומעמידים אותו במצב שאינו בשליטתו,‬
‫זה גורם לו להרגיש מאוד לא בנוח.‬
‫חלק גדול מחיי לא היה בשליטתי.‬
‫הבריונות, ולאחר מכן,‬
‫מה שנכתב עליי, מה שנאמר עליי.‬
‫להתראות אחר כך.‬
‫יש כל כך הרבה דברים שאינם בשליטתנו,‬
‫וביום התצוגה, זה מלחיץ אותי.‬
‫- ארבע שעות לתצוגה -‬
‫עכשיו הכול נראה יותר ויותר טוב.‬
‫כל הדברים מסודרים בכל מקום.‬
‫הפכנו את מחזיקי הנרות‬ ‫כדי שלא ייכנס לתוכם גשם.‬
‫יש לנו אווז בשמיים.‬ ‫-אלוהים, זה נראה מדהים.‬
‫זה יהיה מוצלח.‬
‫ההקרנה מרובעת ועד ל…‬
‫- קלמונט קוראז‬ ‫מנהל תדמית -‬
‫לתקרה. הכול נראה טוב.‬
‫- ויקטוריה בקהאם -‬
‫- לוק 08, לוק 07 -‬
‫אני מודאגת ממזג האוויר‬ ‫יותר מאשר ביום חתונתי.‬
‫- ג'סמין סוואן‬ ‫מנהלת תקשורת -‬
‫כן. כלומר, ביום החתונה שלי ירד גשם‬ ‫ואסור שירד גשם היום. זה חשוב יותר.‬
‫- שרה בלנדל‬ ‫עוזרת בכירה -‬
‫לא נסתכל ימינה ושמאלה.‬ ‫-הצוות אסר עליי לבדוק את מזג האוויר.‬
‫כשנכנסים לאתר התצוגה,‬
‫מבינים את קנה המידה של השאפתנות שלך.‬
‫עשית דרך ארוכה, נכון?‬
‫אני זוכר שערכת‬ ‫את התצוגות האינטימיות בניו יורק.‬
‫מה עובר לך בראש? מה החזון?‬
‫אני עושה את זה כבר 17 שנה.‬
‫העסק עבר מהפכים רבים.‬
‫וכמותג עצמאי,‬
‫אני גאה מאוד במה שאנחנו משיגים.‬
‫תחשוב על כל היתרונות של מזג אוויר קר.‬
‫העור שלהן יהיה מתוח מאוד, נכון?‬
‫הפטמות מאוד מוצקות.‬
‫אני מקווה שהרפר הביאה מעיל. או ז'קט.‬
‫יש כמות עצומה של לחץ.‬
‫אני צריכה שזו תהיה הצלחה גדולה.‬
‫העסק הזה הוא הכול בשבילי.‬
‫הוא לגמרי מי שאני.‬
‫אבל זה היה מסע רצוף טלטלות.‬
‫כמעט איבדתי הכול.‬
‫וזאת הייתה תקופה אפלה מאוד.‬
‫הייתי בוכה לפני שהלכתי לעבודה בכל יום‬
‫כי הרגשתי כמו כבאית.‬
‫בואו נדבר על משפחת בקהאם עכשיו,‬
‫הם תמיד עושים כותרות, אבל…‬ ‫-בני מלוכה מסוג אחר.‬
‫מה שמעניין אותי בזה הוא הניסוח,‬
‫ש"הבעל חילץ אותה מהבוץ",‬ ‫שהוא הציל את העסק שלה.‬
‫תוכלי להסביר את זה?‬ ‫-אז…‬
‫היינו בחובות של עשרות מיליונים.‬
‫כן, אני הולכת הביתה לבעלי,‬
‫אבל אני גם הולכת הביתה לשותף העסקי שלי.‬
‫ולכן דיברתי איתו על זה.‬ ‫הייתי חייבת. הוא השקיע בעסק.‬
‫- הבעל מחלץ את האימפריה‬ ‫של ויקטוריה בקהאם -‬
‫ושנאתי את זה. אני לגמרי שנאתי את זה.‬
‫שנינו ישבנו, וחישבנו כמה השקעתי.‬
‫- דייוויד בקהאם‬ ‫בעלה של ויקטוריה -‬
‫ואני חושב שחלק מהשיחה הזאת שבר את ליבי,‬
‫כי ויקטוריה היא אישה גאה.‬
‫כשהכרנו, היא הייתה הרבה יותר עשירה ממני.‬
‫למעשה, היא קנתה את הבית הראשון שלנו‬ ‫בהרטפורדשייר, שידוע כ"ארמון בֶּקינגהאם".‬
‫ולכן העובדה שהיא נאלצה לבוא אליי ולומר,‬
‫"אנחנו צריכים עוד כסף. העסק צריך עוד כסף."‬
‫זה היה קשה לשנינו.‬
‫כי לא היה לי את הכסף להמשיך לעשות את זה.‬
‫ובסופו של דבר, אמרתי, "זה לא יכול להימשך".‬
‫כל הבית החל להתמוטט.‬
‫עמדתי לאבד את העסק שלי.‬
‫הזדקקתי להשקעה חיצונית.‬
‫הייתי זקוקה למישהו שיעזור לי.‬
‫ויקטוריה לא חיפשה שותף שסתם ישקיע כסף.‬
‫היא הייתה זקוקה לשותף שהכיר את העסק,‬
‫שהבין את החלום שלה,‬
‫ושמסוגל להגשים אותו.‬
‫כשבחנתי את העסק, ודיברתי עם אנשים…‬
‫- דייוויד בלהאסן‬ ‫שותף עסקי -‬
‫דיברתי עם אנשים מחוץ לעסק,‬ ‫הבנתי שהמצב קשה מאוד. זה היה אסון.‬
‫- פלופ אופנה של שמונה מיליון -‬
‫בדקנו מה נאמר בתקשורת.‬
‫נורא.‬
‫בעיתונים נכתב, "זה העסק הכי גרוע בעולם".‬
‫בדקנו את ספרי החשבונות ואת המספרים.‬
‫הפסדים על הפסדים.‬
‫הוא מעולם לא היה רווחי.‬
‫למען האמת, מעולם לא נתקלתי במשהו‬ ‫שהיה כל כך קשה לתקן אותו כמו העסק הזה.‬
‫כשפגשתי את דייוויד בלהאסן,‬
‫ידעתי שהחלום שלי הוא שהוא ישקיע בעסק שלי.‬
‫אבל זו כמו אונייה ענקית שהפליגה לים,‬
‫ועכשיו עלייך לסובב אותה לאחור.‬
‫ולא ידעתי אם הוא מוכן‬ ‫לקחת על עצמו את האתגר הזה.‬
‫זה ממש הלחיץ אותי כי באמת הייתי נואשת,‬
‫לא רק לכסף,‬
‫אלא גם לכל שאר הדברים‬ ‫שהוא היה יכול לתרום לעסק.‬
‫אני לעולם לא משקיע במשהו‬ ‫שאני לא מרגיש שהוא נכון. איני עושה זאת.‬
‫ולכן, כשסיימנו לבדוק את מצב העסק,‬ ‫אמרתי, "לא נעשה את זה. תשכח מזה. אין מצב".‬
‫הייתי שבורת-לב. לגמרי שבורת-לב,‬
‫כי לקח כל כך הרבה זמן להגיע לשלב הזה.‬
‫עמדתי להודיע לצוות,‬ ‫"אני מצטער, החלטנו לא לעשות את זה".‬
‫ואז יצאתי עם אשתי בשבת בערב,‬
‫והיא נראתה מדהים.‬
‫שאלתי, "מה את לובשת?"‬
‫"ויקטוריה בקהאם."‬
‫שאלתי, "את קונה הרבה בגדים‬ ‫של ויקטוריה בקהאם?"‬
‫והיא אמרה, "המון.‬ ‫אני מתה על המותג הזה. הוא מדהים".‬
‫והלהבה נדלקה שם. היא הפכה לאש.‬
‫ביום שני כינסתי את הצוות,‬ ‫ואמרתי, "חייבים לעשות את זה.‬
‫"אם ניכשל, ניכשל."‬
‫אז חתמנו.‬
‫ואני זוכר שהיא התרגשה מאוד,‬
‫והיא אמרה לי, "אני לא אאכזב אותך".‬
‫מעולם לא פחדתי להשקיע עבודה קשה,‬
‫אבל לא היה לי מושג עד כמה זה יכאב.‬
‫- שלוש שעות לתצוגה -‬
‫את נראית מדהים.‬ ‫-תודה.‬
‫את נראית ממש יפהפייה. את שמחה?‬
‫השיער והאיפור שלך ממש יפים. שתיכן מהממות.‬ ‫-תודה.‬
‫קר.‬ ‫-מהמם.‬
‫כשוויקטוריה במצב תצוגה‬ ‫היא כמובן ממוקדת מאוד.‬
‫איפה היא?‬ ‫-משמאל, שם.‬
‫היא עוברת על הקולקציה, על הלוקים,‬
‫על הדוגמניות, על המוזיקה.‬
‫מעולם לא ראיתי את אשתי אובדת עצות.‬
‫השנה זה היה אחרת.‬
‫וראיתי שהיא חושבת, "אוקיי, תלך עכשיו".‬
‫טוב, אז יש לי חדשות.‬
‫פליס נפלה מהאופניים שלה.‬ ‫-אוקיי.‬
‫וזו הרגל שלה.‬
‫מה, לעזאזל?‬ ‫-והיא לובשת את החצאית השקופה.‬
‫היא בסדר.‬ ‫-תודה לאל שהיא בסדר.‬
‫כמה ארוכה החצאית? היא מכסה את הברך?‬
‫- ג'יין האו‬ ‫סטייליסטית תצוגות אופנה -‬
‫אמרתי, "תלבשי אותה, והיא תראה".‬
‫למה שלא נשנה את הלוק שלה?‬ ‫-כי אני לא יודעת אם זה במידה שלה.‬
‫ננסה למצוא מישהי במידה שלה.‬
‫בואו נחשוב על זה.‬ ‫-…כמו האורך וכאלה.‬
‫אני באמת רוצה להשאיר את החצאית, את לא?‬
‫החצאית מגיעה לכאן,‬ ‫אבל אפשר יהיה לראות את הברך‬
‫אין ספק שיראו אותה.‬
‫עלינו לבדוק את כל האפשרויות.‬
‫רק רגע. אולי ננסה את זה קודם על פליס,‬ ‫ונבדוק איך זה נראה?‬
‫זה עדיין לא הגיע.‬
‫מה אם אני אדבר איתה, ופשוט אסביר את המצב?‬ ‫-את לא אוהבת את הרעיון של המכנסיים?‬
‫מכנסיים שחורים וחולצה ורודה?‬
‫אלה לא סתם מכנסיים שחורים. יש בהם מחוך.‬ ‫הם ממש מעולים, המכנסיים האלה.‬
‫בואו…‬ ‫-אם נשים…‬
‫קשה להחליף לוק ברגע האחרון,‬
‫כי כל השבוע שלפני כן התייסרתי בשאלה,‬ ‫"האם זה הלוק הנכון לבחורה הנכונה?"‬
‫אז זו לא ממש אפשרות‬ ‫להחליף לוק ממש לפני התצוגה.‬
‫אז עכשיו, במקום חצאית, יש לנו כאן מכנסיים,‬
‫כי אנחנו צריכים להסתיר את הרגליים שלה‬ ‫כי יש לה ברך חבולה מאוד.‬
‫אלוהים, אין פלא שאני שותה.‬
‫אני מרגיש כמו בלידה של שלישייה.‬
‫הם ממשיכים להגיח. "אחד!"‬ ‫"כן, יש עוד שניים."‬
‫בעוד חמש דקות, תהיה לנו מספיק מוזיקה.‬
‫לא הסופית,‬ ‫אבל מספיק מוזיקה כדי להתחיל את החזרה.‬
‫חבר'ה, אם אין לכם מוזיקה,‬ ‫אני פשוט אצטרך לשיר.‬
‫זה לגמרי…‬ ‫-כאילו…‬
‫כלומר, נשבעת לך…‬ ‫-לדעתי, כולם ישמחו מאוד.‬
‫אני וקלמונט, נהיה כמו סוני ושר החדשים.‬
‫אני מת על זה.‬
‫אוקיי, אז אנחנו פשוט מחכים‬ ‫למיקס לא סופי של המוזיקה.‬
‫מישהו יכול לקחת את זה?‬ ‫אני מקבלת תסמונת פוסט-טראומטית.‬
‫אוקיי. בסדר.‬
‫יהיה בסדר.‬ ‫-אנחנו בסדר. אוקיי.‬
‫פאק, התחיל לרדת גשם.‬ ‫-אוי, לא.‬
‫אוקיי. תסלחו לי.‬
‫הרגע שמעתי שהתחיל לרדת גשם.‬ ‫-התחיל לרדת גשם עכשיו.‬
‫תסלחו לי, חבר'ה.‬
‫וואו.‬
‫אני אפילו לא יודעת מה להגיד.‬
‫אלוהים.‬
‫לא!‬
‫הכול יהיה בסדר.‬
‫אלוהים, אני לא יכולה להתמודד עם זה!‬
‫זה לא יועיל אם אאבד את העשתונות.‬
‫זה לא יועיל בכלל.‬
‫השקענו הרבה כסף בתצוגה הזאת,‬
‫מאמץ של אנשים רבים, כישרון, תשוקה.‬
‫זאת אומרת, יורד גשם זלעפות.‬
‫אני לא יכולה להתמודד עם זה.‬ ‫אולי אצטרך לשבת בחדר חשוך.‬
‫זו בדיחה, לא?‬
‫זו בדיחה.‬
‫בדיחה.‬
‫אני מניחה שאנחנו דוחים?‬
‫כן, אנחנו צריכים לדחות. אנחנו חייבים.‬
‫אנחנו לא יכולים להתחיל את התצוגה‬ ‫כשיורד גשם זלעפות.‬
‫לא.‬
‫ויקטוריה, זו החלטה שלך מה לעשות.‬
‫היא מכירה את האתגר.‬
‫היא יודעת שהמשחק עלול להיגמר,‬ ‫או שהוא יהיה קשה מאוד בהמשך.‬
‫כשהפכתי לשותף של ויקטוריה,‬
‫העסק היה במצב מאתגר מאוד.‬
‫אז הייתי צריך להבין,‬
‫אם היא באמת מסוגלת‬ ‫לקבל את מה שהיה צריך לקרות.‬
‫במשך שנים, היו סביבה אנשים‬ ‫שאמרו לה מה שהיא רצתה לשמוע.‬
‫אני זוכר שאחת ההוצאות‬ ‫הייתה על הצמחייה במשרד.‬
‫כי היא אוהבת צמחים.‬
‫וזה עלה משהו כמו 70,000 בשנה.‬
‫והיה גם מישהו שבא להשקות את הצמחים‬
‫תמורת 15,000 בשנה.‬
‫וזו רק ההתחלה.‬
‫- שקט בבקשה -‬
‫אז הלכתי אליה והחלטתי פשוט לומר את האמת,‬ ‫בדיוק כפי שהיא.‬
‫ולא ידעתי איך היא תגיב.‬
‫אמרתי, "ויקטוריה, אנחנו צריכים לשנות הכול,‬
‫"לארגן מחדש את העסק, וזה יהיה כואב."‬
‫וכשסיימתי, היא רק הקשיבה, והיא שתקה לרגע.‬
‫קיבלתי על עצמי את הדין.‬
‫וזה היה קשה לשמוע את הדברים האלה.‬
‫לא למדתי מנהל עסקים.‬
‫אני באה מרקע של בידור.‬
‫היינו חברת בידור‬
‫שמעולם לא עבדה באופנה בעבר.‬
‫לא הבנתי את זה בזמנו,‬
‫אבל הבזבוז היה מדהים.‬
‫זאת אומרת, היו לי 15 סוגי בטנות שונות‬ ‫לחלק הפנימי של ההלבשה העליונה.‬
‫אנשים חשבו שאני רגילה‬ ‫לקבל את הטוב ביותר ולהשיג הכול.‬
‫דברים מוזרים, כמו להטיס כיסאות‬ ‫מצד אחד של העולם לצד השני.‬
‫אני שומעת את זה עכשיו, ואני מזועזעת.‬
‫אבל הרשיתי לזה לקרות.‬
‫ואני חושבת שחלק מהבעיה‬
‫הייתה שאנשים פחדו מאוד להגיד לי, "לא".‬
‫למה?‬
‫אני חושבת שכנראה,‬
‫יש כוח, אם לומר בכנות.‬
‫הכוח של ידוענית.‬
‫תודה, ויקטוריה.‬ ‫-תודה, ויקטוריה.‬
‫אנשים חשבו שאני לא הייתי רגילה לשמוע "לא".‬
‫אני מוכנה להודות ולקחת אחריות‬
‫על דברים שעשיתי, ושהייתי צריכה לעשות אחרת.‬
‫ונכנסתי לחובות.‬
‫הייתי צריכה לשנות הרבה דברים.‬
‫הבנתי שאיבדתי את דרכי.‬
‫אחת הבעיות הגדולות שזיהינו הייתה‬
‫שהאישיות הייחודית שלה נעלמה מהמותג.‬
‫הוא כבר לא היה ויקטוריה בקהאם.‬
‫הוא הפך למשהו אחר.‬
‫הייתי צריכה להחזיר את ויקטוריה בקהאם‬ ‫בחזרה ל"ויקטוריה בקהאם".‬
‫ואז, יום אחד, עלה לי רעיון.‬
‫התקשרתי ליורגן טלר,‬
‫ואמרתי, "יורגן, אני רוצה לשחזר‬ ‫את הקמפיין של מארק ג'ייקובס".‬
‫בדרך כלל אני לא חוזר על עצמי.‬ ‫אני מעדיף לעשות משהו חדש.‬
‫- יורגן טלר‬ ‫צלם -‬
‫אבל זה היה מיוחד כי זה היה רעיון שלה,‬ ‫וזו החברה שלה.‬
‫כשהוא צילם אותי עשר שנים קודם לכן,‬ ‫הבדיחה הייתה על חשבוני,‬
‫אבל רציתי לתבוע בחזרה‬ ‫את התדמית הזאת לעצמי.‬
‫רציתי להגיד משהו עם הצילום הזה.‬
‫היא לקחה שליטה.‬
‫ואנשים הבינו את זה. זה כיף. זה נחמד.‬ ‫אבל זה היה כפשוטו.‬
‫היא חזרה למותג שלה,‬ ‫ועבדה ללא לאות כדי לקדם את המוצר,‬
‫עבדה על החזון שלה, ועל העקרונות שלה.‬
‫ההידור, הזוהר.‬
‫התחלתי להיענות לאתגר‬
‫כדי להוביל את העסק שלי,‬
‫ורציתי לעשות יותר.‬
‫פנטסטי.‬
‫מדהים.‬ ‫-היי, ויקטוריה.‬
‫תודה.‬
‫אז חזרתי למשהו שהכרתי.‬
‫זאת באמת אני שעובדת מהבית.‬
‫יש לי מראת איפור עם תאורה.‬
‫ורק רציתי לחלוק אתכן,‬
‫ולהראות לכן באיזה איפור‬ ‫אני משתמשת בכל יום. בואו נתחיל, בנות.‬
‫כשהשקתי את "ביוטי",‬ ‫ידעתי מה אני רוצה ליצור‬
‫כי אני מרגישה שביליתי‬ ‫חצי מחיי בישיבה בכיסא האיפור.‬
‫אז אני לוקחת את הקצה השעיר,‬
‫ושמה אותו בצבע הכהה יותר הזה.‬
‫כשהייתי בספייס גירלז,‬ ‫ישבתי בכיסא הזוהר הזה כל הזמן.‬
‫משהו שאנשים מאוד קישרו איתי‬
‫היה מראה העין המעושנת.‬
‫אז רציתי לומר, "ככה אני עושה זאת.‬ ‫ואם אני יכולה לעשות זאת, אז גם אתן".‬
‫אני משתמשת רק במוצר אחד‬ ‫כדי ליצור את העין המעושנת שלי.‬
‫המוצר היחיד הזה…‬
‫סמכתי על האינסטינקט שלי.‬
‫אפשרתי לאנשים לראות את האני האמיתי שלי.‬
‫תסלחו לי על העובדה‬ ‫שהצילומים האלה לא אידיאליים.‬
‫אני לא מצטיינת בזה.‬
‫אני זוכרת שציפיתי לראות מה תהיה התגובה.‬
‫אלוהים.‬
‫והיא הייתה מדהימה.‬
‫ברגע שביוטי הפך להצלחה,‬
‫העובדה שהיה לנו משהו שסוף סוף זכה להצלחה…‬
‫שמחתי להכיר אותך.‬ ‫אני מתה על השיער שלך. הוא מהמם.‬
‫גרם לי להאמין בעצמי.‬
‫אבל ידעתי שעליי להמשיך…‬
‫תודה רבה לכם.‬
‫כי עסק האופנה עדיין היה בקשיים.‬
‫- שעתיים לתצוגה -‬
‫איני יודעת מה נעשה.‬
‫הבנות נמצאות כבר שעתיים, שלוש שעות,‬ ‫ארבע שעות בשיער ואיפור.‬
‫הן נועלות נעלי עקב,‬
‫הן לובשות בגדים שאסור שיתרטבו,‬
‫ואנחנו צריכים להוציא אותן מהבית‬ ‫לתוך החלל המקורה.‬
‫בכל עסק, היזם משקיע כל מה שיש‬
‫באישיות שלו או שלה בתוך העסק.‬
‫הם יודעים שהצלחה היא תוצאה של התמדה.‬
‫אתה צריך להמשיך, לא להפסיק.‬
‫אם אין לך את זה באישיות שלך,‬ ‫היכולת להתמיד, ללא הפסקה,‬
‫התוצאה היחידה היא כישלון.‬
‫עבדתי קשה כדי להרוויח‬ ‫את מקומי בתעשייה הזאת,‬
‫ואני לא רוצה לאבד את כל מה שבניתי.‬
‫לעזאזל עם זה!‬
‫אנחנו עושים את התצוגה הזאת, ולא משנה מה.‬
‫שימו לב, כולם, אנחנו מתחילים את החזרה.‬ ‫אנא פנו את המסלול.‬
‫בואו ננעל את הנעליים,‬ ‫ושמישהו ייתן יד לבנות במדרגות.‬
‫אני אחזיק…‬ ‫-בואו נעשה את זה.‬
‫בנות, מישהי תחזיק לכן את היד,‬
‫ותעזור לכן לרדת במדרגות כדי שלא תחליקו.‬
‫אני פשוט חוששת שאם לא תעשו חזרה,‬
‫יהיה לכן קשה לשמור על התזמון שלכן.‬
‫אין שום ערובה שהכול יהיה בסדר.‬
‫זה מדאיג אותי כי אני אוהבת להיות בשליטה.‬
‫אבל אני ממש משתדלת לא להחצין את זה,‬
‫כי אז כל בית הקלפים פשוט יתמוטט.‬
‫מדהים כמה עבודה נדרשת…‬
‫- טום פורד‬ ‫מעצב ויוצר סרטים -‬
‫כדי להרכיב קולקציה אמיתית ותצוגה.‬
‫מדובר בשישה חודשים של לוחות השראה,‬ ‫של מדידות, של בחירת בדים.‬
‫ואנשים יכולים לדעת‬ ‫אם האדם שעיצב את הבגד הזה‬
‫אהב את זה, עשה זאת בהתלהבות והתרגש מזה,‬
‫או אם הבגד עוצב על ידי סוחר‬ ‫ואין לו באמת נשמה.‬
‫לראות את ויקטוריה מתפתחת…‬
‫- אווה לונגוריה‬ ‫שחקנית ובמאית -‬
‫מאז שחשבה לפתוח מותג אופנה משלה,‬ ‫דרך התצוגה הראשונה בניו יורק…‬
‫ועד עכשיו. כלומר, מעולם לא ראיתי‬ ‫את ויקטוריה עושה משהו גדול כמו זה.‬
‫במסעו של אדם יצירתי,‬ ‫כל החלטה שתקבלו הופכת אתכם למי שאתם.‬
‫- רולנד מורה‬ ‫מעצב אופנה ומנטור -‬
‫בחמש השנים שעבדתי עם ויקטוריה,‬
‫התפקיד שלי היה לומר,‬
‫"אוקיי, בואי נזין את השורשים כל הזמן‬ ‫כדי שתגדלי.‬
‫"אם את רוצה להיות מעצבת אופנה,‬
‫"את צריכה להיות נאמנה לעצמך‬ ‫בכל רגע בתהליך."‬
‫רציתי שהיא תמצא את זה,‬
‫כי כדי להגשים את החלומות שלך,‬ ‫עלייך לנסות למצוא את עצמך.‬
‫- חצי שעה לתצוגה -‬
‫ואז המסלול.‬
‫עדיין יורד גשם?‬
‫לא, הוא פסק.‬
‫אוקיי, שנעמיד את הבנות לפי הסדר?‬ ‫-כן.‬
‫כולם עומדים בקור.‬ ‫אנחנו צריכים להתחיל את התצוגה הזאת.‬
‫את בסדר? את בטוחה?‬
‫את בטוחה? פשוט קר לך?‬
‫אל תדאגי.‬
‫אל תדאגי. באמת?‬ ‫-תלבשי את הז'קט שלי.‬
‫זה כאילו שרצת במרתון.‬ ‫-אני לא יודעת למה אני רועדת ככה.‬
‫הוצאנו את נייר הכסף!‬
‫רציתי לקחת אותך למקום שקט ורגוע‬ ‫שבו תוכלי לשבת, אולי, לפני התצוגה.‬
‫בטירה השנייה, ממש ליד המסלול.‬ ‫-יש לך יותר מטירה אחת, דייוויד?‬
‫אה, אתה לוקח את אנה. אוקיי.‬ ‫נתראה בעוד רגע.‬
‫אוקיי.‬
‫וואו.‬
‫אתם לא נראים ממש מוכנים כאן.‬
‫עיתונאי האופנה רואים הרבה תצוגות…‬
‫- אנה וינטור‬ ‫עורכת ראשית, ווג -‬
‫אנחנו בדרכים כבר יותר מחודש,‬ ‫וכשהגענו לשם, היה רטוב וקר,‬
‫וכולנו יכולנו לראות שיש עוד דרך ארוכה…‬
‫אמור לרדת עוד גשם?‬
‫ויקטוריה התמודדה עם קהל‬ ‫שאולי לא היה ב-100 אחוז בצד שלה.‬
‫אני חושבת שננסה להושיב אנשים במקומותיהם,‬ ‫אם נוכל.‬
‫כן, ממש ביניהם שם.‬
‫הבנות יכולות להסתדר לפי הסדר?‬ ‫אנא תפסו את מקומכן. תודה.‬
‫האם ג'סמין מוכנה שניכנס?‬ ‫-לא, תראי, היא מושיבה את כולם.‬
‫את יודעת במקרה איפה אני יושב?‬
‫כן, אני צריכה…‬ ‫-כמובן.‬
‫לא, אני צריכה מישהו מ"לוסיין פאז'ס".‬ ‫אני יודעת בערך אבל לא את המספר המדויק.‬
‫אתם יושבים בצד השני, למעשה.‬ ‫אפשר לעבור מכאן.‬
‫מה מצבנו?‬ ‫-אנשים לא ממש יושבים עדיין.‬
‫אנחנו צריכים עוד זמן.‬ ‫-יותר זמן?‬
‫אני עם ויקטוריה. תוכלי לדבר?‬ ‫-יש הרבה אנשים להושיב.‬
‫ג'סמין אומרת שעלינו לחכות חמש-עשר דקות‬ ‫כי היא מושיבה אנשים.‬
‫למה? אנשים מאחרים?‬ ‫-כן, אנשים מאחרים. אנשים חשובים.‬
‫אוקיי. תודה.‬
‫זמננו באמת הולך ואוזל, חבר'ה.‬
‫בואו נסדר אותן. אני מודאגת עכשיו.‬
‫כן, את צודקת. זו ההחלטה הנכונה.‬ ‫בואו נתחיל.‬
‫אני ממש מצטערת שכל כך קר וכל כך גשום,‬
‫אבל אתן נראות ממש מהממות,‬
‫והרבה אנשים עבדו קשה מאוד‬
‫על כל הבגדים בקולקציה שאתן לובשות.‬
‫עכשיו זה תלוי בכן, בנות,‬
‫ואנחנו אוהבים כל אחת ואחת מכן.‬
‫ותודה רבה, רבה לכן. בהצלחה.‬
‫בואו נעשה את זה!‬
‫בהצלחה.‬ ‫-בהצלחה.‬
‫אוהבת אותך.‬
‫בהצלחה.‬
‫התצוגה הזאת כל כך חשובה,‬
‫לא רק בשבילי, אלא בשביל כל הצוות שלי.‬
‫כל האנשים שהאמינו בי.‬
‫אני רוצה שהשותפים העסקיים שלי יהיו מרוצים.‬
‫אני רוצה שהילדים שלי יהיו גאים בי.‬
‫אני רוצה שדייוויד יהיה גאה בי.‬
‫אם הוא לא היה מאמין בי,‬ ‫לא היה לי עסק עכשיו.‬
‫אז כשהדוגמניות עומדות בסדר הסופי,‬ ‫ומחכות לצאת לשם,‬
‫אף אחד לא מבין שום דבר מהאמור לעיל‬ ‫יותר טוב ממני.‬
‫ללוק הזה לא היה תיק.‬ ‫-לאיזה?‬
‫הלוק של אפולין.‬ ‫-פאק, סליחה.‬
‫היה צריך להוריד אותו. אני מצטערת.‬ ‫אפולין לא הייתה צריכה ללכת עם התיק הזה.‬
‫זה בסדר.‬
‫וואו.‬ ‫-מהמם.‬
‫וואו.‬
‫לא ייאמן.‬
‫תמיד אמרתי לוויקטוריה,‬
‫"אל תסתכלי שמאלה. אל תסתכלי ימינה.‬ ‫פשוט תהיי מי שאת."‬
‫ולזה, לדעתי, היה חלק חשוב מאוד‬ ‫בסיפור ההצלחה שלה.‬
‫באותו לילה הרגשתי‬ ‫שהיא הגשימה את חלומותיה.‬
‫באמת הרגשתי שזה שם אותה‬ ‫בדיוק איפה שהיא רוצה להיות.‬
‫מדהים. את יודעת? זה ברמה אחרת.‬
‫לא ייאמן.‬ ‫-תודה רבה לך.‬
‫היא מעולם לא נכנעה, וסוף סוף, זה הצליח.‬
‫הפכנו את העסק לסיפור הצלחה.‬
‫אבל זו רק טיפה בים.‬
‫יש עולם ענק שעדיין לא פתחנו את שעריו.‬
‫זה היה לא ייאמן. כל הכבוד.‬
‫כשהתחלתי להניח את היסודות לעסק הזה,‬
‫הייתי בהיריון עם קרוז,‬
‫וזה לקח כמעט 20 שנה כדי להגיע לשלב הזה,‬
‫ועכשיו אני באמת יכולה להתחיל לבנות.‬
‫- הקוטסוולדס -‬
‫עצי הדובדבן האלה ממש יפים, נכון?‬
‫אבל שמעת? תקשיבי להם.‬ ‫כשתגיעי לשם, תקשיבי להם.‬
‫מה, להקשיב לעצים?‬ ‫-פשוט תקשיבי.‬
‫מדהים מה שבנית כאן.‬
‫בניתי את זה בשבילכם.‬
‫באמת.‬
‫אני יודעת.‬
‫זה מדהים.‬
‫הבנים שם?‬
‫את לא שומעת אותם בועטים בכדור?‬
‫סליחה, רק רגע.‬ ‫-אלוהים, חשבתי שהכדור הזה יפגע בי.‬
‫על לא דבר.‬
‫מדהים אותי שמישהו רואה כדור עף לעברו,‬
‫ושיש לו את האינסטינקט…‬
‫לרוץ ולבעוט בו.‬ ‫-לבעוט בו. האינסטינקט שלי הוא…‬
‫להרים אותו או להתכופף.‬
‫המצב השתנה מקצה לקצה מבחינתך.‬
‫את לא מרגישה מספיק בטוחה בעצמך,‬ ‫ושאת יכולה פשוט לשבת ולהירגע?‬
‫את כל כך חדורת מוטיבציה‬ ‫וכל כך מלאת תשוקה וכל כך מסורה.‬
‫מה, במובן טוב או רע?‬ ‫-אלוהים, במובן נהדר.‬
‫נהדר… אני…‬
‫זה מרגש אותי כי…‬
‫את תמיד מנסה להוכיח את עצמך לאנשים.‬
‫מה מונע ממך פשוט לומר,‬ ‫"בסדר, השגתי את זה"?‬
‫כי השקעתי כל כך הרבה שנים במאבק ובבנייה,‬
‫ועכשיו אני מרגישה שיש לי הזדמנות,‬
‫ואני לא רוצה לתת לה לחמוק.‬
‫אבל למי את מנסה להוכיח זאת?‬
‫אולי, הרבה מזה, לך.‬
‫אתה יודע, כמובן שאני מצטערת‬
‫על התקופה שבה נאלצתי לבקש שתעזור לי.‬
‫את לא צריכה להוכיח לי את זה, אף פעם.‬ ‫-לא, אבל אני רוצה, בשביל עצמי.‬
‫אני רוצה.‬
‫כשראיתי את הפנים שלך ואת הפנים של הילדים‬ ‫מאחורי הקלעים אחרי התצוגה האחרונה,‬
‫זו לא הייתה הפעם הראשונה,‬ ‫אבל זה היה רגע אמיתי בשבילי,‬
‫שבו יכולתי לראות עד כמה אתם כל כך גאים בי.‬
‫אתה יודע?‬
‫גם אם תכיני כריך גבינה ונקניק,‬ ‫נהיה גאים בך, שיהיה ברור.‬
‫בוא נהיה כנים,‬ ‫לא יכולתי להכין כריכי גבינה מוצלחים.‬
‫לא, לא יכולת.‬
‫אבל זה לא חשוב.‬
‫לא, אבל אני לא יודעת,‬ ‫יש עוד כל כך הרבה דברים שאני רוצה לעשות.‬
‫אני חושב שאת מנסה‬ ‫להוכיח את זה לעצמך, לא לי.‬
‫אולי.‬ ‫-אני חושב שאת כל כך עקשנית‬
‫בניסיון שלך להוכיח שכולם טועים.‬
‫כן, אבל הצלחה,‬
‫זו הרגשה טובה, אני לא אשקר.‬
‫אני גאה,‬ ‫ואני לא מתביישת לומר שאני שאפתנית,‬
‫ושיש עדיין הרבה דברים שאני רוצה לעשות.‬
‫עכשיו שנינו… טוב, אני כמעט בן 50.‬ ‫את בת 51.‬
‫אלוהים.‬ ‫-האם…‬
‫אבל האם את…‬ ‫-אנחנו בני 101.‬
‫אנחנו נראים לא רע בשביל 101.‬ ‫-אבל…‬
‫מה הדבר הבא?‬
‫עוד תינוק?‬ ‫-יש כל כך…‬
‫עוד תינוק? אלוהים. לא.‬
‫יש עוד המון דברים שאנחנו רוצים לעשות.‬
‫אז את עדיין לא מפסיקה?‬ ‫-אני עדיין לא מפסיקה.‬
‫ערב טוב לכולם.‬
‫אני נרגשת מאוד להיות כאן,‬ ‫ולהעניק את פרס יזמית השנה.‬
‫אני צריכה לקוד קידה בהתחלה?‬
‫למה? המלך נוכח?‬
‫שלום, בן.‬ ‫-איך זה היה?‬
‫היי.‬
‫אוקיי, אז אני אגיד,‬ ‫"תודה לבעלי הנפלא, דייוויד,‬
‫"ולמשפחה היפהפייה שלנו,‬ ‫אני אסירת תודה לנצח."‬
‫זה כל מה שאני מקבל?‬ ‫-זה כל מה שתקבל.‬
‫לאישה מעוררת השראה שהיא כל עולמי,‬
‫האמא המדהימה שלי, ויקטוריה בקהאם.‬
‫זה כל כך חמוד.‬ ‫-זה באמת חמוד.‬
‫אתה בוכה?‬ ‫-לא.‬
‫אתה כן.‬ ‫-אני לא.‬
‫לא! כן!‬
‫אני לא חושבת שיש שם משהו.‬ ‫-אז למה את חופרת שם?‬
‫רק בדקתי. אין שם כלום.‬
‫חשבתי שיש.‬ ‫-לא, זה לא היה נחמד.‬
‫זה לא היה נחמד.‬ ‫-באמת חשבתי.‬
‫אני גאה בך. אני יודע שאת לא תנשקי אותי.‬
‫לא, כי עכשיו הייתי שעתיים בשיער ובאיפור.‬
‫אני לא רוצה את השיזוף המזויף שלך על הז'קט.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫הרפר, את רוצה להצטרף?‬
‫רגע, למה זה נקרא "הרפרס בזאר"?‬
‫זה שם המגזין.‬
‫חשבתי שזה בגללי.‬
‫להענקת הפרס שלנו ליזמית השנה,‬
‫לעונג לי להזמין לבמה את הרפר בקהאם.‬
‫אני יכולה ללכת?‬
‫אני כל כך לחוצה.‬
‫אני כל כך מתרגשת להיות כאן‬ ‫ולהגיש את פרס יזמית השנה.‬
‫במיוחד כי מחר יש בית ספר, ואני מקווה‬ ‫שזה אומר שאני פטורה משיעורי בית.‬
‫הערב, אני גאה להעניק את פרס יזמית השנה‬
‫לאישה מעוררת השראה שהיא כל עולמי,‬
‫האמא המדהימה שלי, ויקטוריה בקהאם.‬
‫תרגום כתוביות: שלמה ליברמן‬