PAŘÍŽ
Ahoj, všichni.
Ahoj.
Jane i Laura by tu měly být za chvíli.
Jsem nadopovaná kofeinem až na půdu.
- Všechno v pořádku? - Máš zasedací pořádek?
- Ano. Tady. - Jo. Dobře.
- Giancarlo může přijít. - Právě psal.
Dobře. Kam ho posadíš?
- Vedle Carine Roitfeld. - Ano.
Joel, Christine, Juergen, Dovile a Helena, takže…
Nemůžeme ho dát…
- Byl by naproti. - Aha.
- S Carmen Kass. - Dobře.
TEĎ VÁM UKÁŽU
V den přehlídky vždycky panuje chaos.
Trápí mě ta sukně.
Celou noc jsem byla kvůli tomu modelu vzhůru.
Vynese ho Felice, která je naprosto fantastická,
a jeho součástí je průhledná sukně.
Chtěli jsme ušít další, ale už nebyl čas.
- Bylas tu celou noc? - To si piš.
Skončili jsme ve tři ráno.
A v devět už jsme zase byli zpátky tady.
Teď už jen ladíme poslední detaily.
Nelži. Je to stresující!
Říkal jsem, že je to stres.
Do přehlídky zbývá šest sedm hodin,
ale snad to dáme.
- Snad jo. - Už jdu.
Když perfekcionistu…
A přesně to jsem, v tom dobrém smyslu.
Když člověka, který potřebuje mít všechno pod kontrolou,
postavíte do situace, kde žádnou kontrolu nemá,
cítí se velmi nepříjemně.
V životě jsem zažila spoustu věcí, které jsem ovlivnit nemohla.
Šikanu a později to,
co se o mně psalo a říkalo.
Nashle později.
Spousta věcí je mimo naši kontrolu
a v den přehlídky mě to znervózňuje.
ČTYŘI HODINY DO PŘEHLÍDKY
Teď už to začíná vypadat dobře.
Všechno míří na své místo.
Svíčky jsme otočili, aby do nich případně nenapršelo.
- Máme i husu. - Panebože, to vypadá úžasně.
Dobře to dopadne.
Projekce je srovnaná a sahá až ke stropu. Všechno vypadá dobře.
Počasí mi dělá větší starost, než když jsem se vdávala.
Jo. Ano.
Na mé svatbě lilo. Dneska ale nesmí.
Tohle je důležitější.
Žádné rozhlížení. Vlevo ani vpravo.
Tým mi zakázal sledovat počasí.
Když sem člověk vkročí,
ihned na něj dýchnou obrovské ambice, které máte.
Ušla jste kus cesty.
Vzpomínám si na vaše komorní prezentace v New Yorku.
Co se vám honí hlavou?
Tomuhle se věnuji už asi 17 let.
Za tu dobu si firma prošla vším možným.
A to, čeho dosahujeme jako nezávislá značka,
mě naplňuje hrdostí.
Ale chlad má i svoje výhody.
Budou mít krásně vypnutou pleť.
A velmi pevné bradavky.
Snad má Harper kabát. Nebo aspoň bundu.
Ten tlak je obrovský.
Strašně potřebuji, aby to vyšlo.
Tahle značka je pro mě všechno.
Je to moje identita.
Cesta sem byla pekelná.
Málem jsem o všechno přišla.
Byla to opravdu temná doba.
Každý den jsem před prací brečela,
protože jsem jen hasila požáry.
Co říkáte na Beckhamovy?
- Pořád se o nich píše… - Taková jiná šlechta.
Zajímavé je, jak se to podává.
Že ji manžílek vytáhl z bryndy a firmu jí zachránil.
- Máte vysvětlení? - Tohle tedy je…
Byli jsme desítky milionů v mínusu.
Ano, doma mě čekal manžel,
ale zároveň i obchodní partner.
Řešila jsem to s ním.
Musela jsem. Dal do toho peníze.
A to mi bylo proti srsti. Vysloveně jsem ten fakt nenáviděla.
Sedli jsme si a probírali, kolik jsem do toho dal.
V jednu chvíli mě opravdu zabolelo u srdce,
protože Victoria je hrdá žena.
Když jsme se poznali, byla bohatší než já.
Koupila i náš první dům v Hertfordshiru,
přezdívaný Beckinghamský palác.
Takže když za mnou musela přijít s tím,
že potřebuje víc peněz pro firmu…
bylo to těžké pro nás oba.
Já už na to peníze neměl.
A nakonec jsem musel říct, že takhle to dál nejde.
Celé se to hroutilo jako domeček z karet.
Firma se mi hroutila pod rukama.
Potřebovala jsem investora.
Potřebovala jsem, aby mi někdo pomohl.
Victoria nehledala jen sponzora s naditou a otevřenou peněženkou.
Potřebovala partnera, co zná byznys,
chápe její sen
a dokáže ho uskutečnit.
Když jsem se do toho ponořil,
promluvil s lidmi uvnitř i kolem,
došlo mi, že je to velký průšvih.
Byla to katastrofa.
V tisku ji cupovali.
Hrůza.
Psali o nejhorší firmě v dějinách.
A pak jsme si udělali audit účetnictví.
Jen samé ztráty.
Nikdy žádný zisk.
Upřímně, s tak těžkým případem na záchranu jsem se ještě nesetkal.
Po setkání s Davidem Belhassenem
mi bylo jasné, že je pro mě ideální investor.
Představte si, že máte obrovskou plující loď
a musíte ji otočit.
Nebyla jsem si jistá, jestli do toho půjde.
A to mě hrozně stresovalo, protože jsem zoufale potřebovala
nejen peníze,
ale i všechno ostatní, co mohl nabídnout.
Neinvestuji do ničeho, co mi nepřijde správné. Nikdy.
Po kontrole účetnictví
bylo jasné, že z toho nic nebude.
Byla jsem na dně, úplně zdrcená,
protože trvalo věčnost, než jsem se dostala až sem.
Hodlal jsem týmu oznámit, že jsme se rozhodli do toho nejít.
Ale pak jsem v sobotu večer vyrazil se ženou ven.
Hrozně jí to slušelo.
Zeptal jsem se, co má na sobě.
„Victorii Beckham.“
Ukázalo se, že má od ní spoustu oblečení.
Řekla, že ji naprosto zbožňuje a že je úžasná.
V tu chvíli se ve mně zažehl plamen.
V pondělí jsem svolal tým a řekl, že do toho jdeme.
I kdybychom měli selhat.
Podepsali jsme smlouvu.
Victoria byla velmi dojatá
a ujišťovala mě, že nezklame.
Tvrdé práce jsem se nikdy nebála,
ale neměla jsem ani ponětí, jak těžké to bude.
TŘI HODINY DO PŘEHLÍDKY
- Vypadáš úžasně. - Děkuju.
Moc ti to sluší. Jsi šťastná?
Jsi krásně nalíčená a načesaná. Obě vypadáte nádherně.
- Zima. - Oslnivé.
Při přípravě přehlídky je Victoria maximálně soustředěná.
- Kde je? - Nalevo, tamhle.
Prochází si kolekci, modely,
modelky i hudbu.
Nikdy jsem ji neviděl rozhozenou.
Letos to bylo jiné.
Poznal jsem, že chce, abych odešel.
Tak jo, mám novinku.
- Felice spadla z kola. - Aha.
A tohle je její noha.
- Do háje! - A má mít průhlednou sukni.
- Je v pořádku. - Díky bohu.
Jak dlouhá je ta sukně? Zakrývá kolena?
Obléká se, aby to Victoria zhodnotila.
Nedáme jí radši jiný model?
Nemusí jí sedět.
Zkusíme někoho podobného.
- Promyslíme to. - Délka a tak.
Nejdřív bych tu sukni zkusila, co myslíš?
Končí jí tady, ale bude to vidět.
Určitě to bude vidět.
Musíme zvážit všechny možnosti.
Moment.
Dáme Felice tohle a uvidíme.
Ještě nedorazila.
A co kdybych jí zavolala a vysvětlila situaci?
Tobě se ty kalhoty nelíbí, že?
Černé kalhoty a růžový top?
Kalhoty jsou korzetově střižené.
Jsou fakt skvělé.
- Tak… - Když dáme…
Měnit look takhle narychlo je peklo,
protože celý týden předtím se řeší,
co která modelka vynese.
Těsně před přehlídkou to proto moc nepřipadá v úvahu.
Vyměnili jsme sukni za kalhoty,
aby měla zakryté nohy, protože to odřené koleno je moc vidět.
Není divu, že piju.
Je to jako porod trojčat.
Jedno odbavíte, ale ve frontě už čekají další dvě.
Za pět minut budeme mít hudby dost.
Sice ne finální verzi, ale na zkoušku to postačí.
A když ne, tak to odzpívám sama.
- To je úplně… - Teda…
Teda, doslova…
Všechno klapne.
S Clémentem budeme jako Sonny a Cher revival.
To by se mi líbilo.
Čekáme jen na hrubý mix hudby.
Vezměte to někdo, já už mám těch traumat dost.
Dobře. Jasně.
- To bude dobré. - Jsme v pohodě.
- Do háje, začalo pršet. - To snad ne.
Dobře. Promiňte.
- Prý začalo pršet. - Právě začalo pršet.
Promiňte.
No teda.
Vůbec nemám slov.
Panebože.
Ne!
Všechno půjde dobře.
Bože, tohle já nedám!
Když se sesypu, ničemu to nepomůže.
To by vůbec nebylo produktivní.
Do přehlídky jsme všichni hodně investovali,
ať už peněz, energie, talentu nebo vášně.
Prší opravdu hodně.
Tohle nedávám. Musím někam zalézt a trochu vypnout.
To je vtip, ne?
To musí být vtip.
Vtip.
Takže posuneme začátek?
Musíme. Nedá se nic dělat.
Nemůžeme začít, když venku lije jako z konve.
To nejde.
Victorie, je to na tobě.
Věděla, že to bude dřina.
Chápala, že hra může skončit nebo že ji čeká hodně tvrdý boj.
Když jsme začali spolupracovat,
její firma byla ve velmi složité situaci.
Potřeboval jsem zjistit,
jestli dokáže přijmout, co bude potřeba udělat.
Léta jí lidé říkali to, co chtěla slyšet.
Pamatuju si třeba na výdaje za rostliny do kanceláře.
Rostliny totiž miluje.
A ty stály 70 000 ročně.
A musel je někdo chodit zalévat,
což bylo dalších 15 000 ročně.
A to byl jen začátek.
Rozhodl jsem se nebrat si servítky a říct jí krutou pravdu.
Netušil jsem, jak zareaguje.
Řekl jsem jí, že je potřeba všechno změnit,
restrukturalizovat firmu, a že to bude bolet.
Poslouchala, a když jsem domluvil, jen mlčky seděla.
Snažila jsem se to přijmout.
Přestože se to neposlouchalo snadno.
Nemám obchodní školu.
Přišla jsem ze zábavního průmyslu.
Byli jsme zábavní firma,
která neměla žádné zkušenosti s módou.
Až zpětně mi došlo,
jak šíleně jsme plýtvali.
Měla jsem třeba patnáct různých podšívek.
Lidi si mysleli, že jsem zvyklá dostat vždycky jen to nejlepší.
Děly se i tak absurdní věci, jako že se po světě převážely židle.
Když to slyším dnes, je mi z toho zle.
Ale dopustila jsem to.
A část problému byla v tom,
že se mě lidi báli odmítnout.
Proč?
Mám-li být upřímná,
asi v tom byla určitá moc.
Aureola celebrity.
- Díky, Victorie. - Děkuji.
Lidé předpokládali, že nejsem zvyklá slyšet „ne“.
Můžu si za to sama a přiznávám,
že jsem měla a mohla spoustu věcí udělat jinak.
Topila jsem se v dluzích.
Musela jsem hodně věcí změnit.
Uvědomila jsem si, že jsem ztratila směr.
Jedním z problémů bylo,
že se ze značky vytrácela její podstata.
Už to nebyla Victoria Beckham,
ale něco úplně jiného.
Potřebovala jsem do značky vrátit samu sebe.
A pak jsem jednoho dne dostala nápad.
Zavolala jsem Juergenovi,
že bych ráda zopakovala kampaň pro Marca Jacobse.
Normálně se neopakuju, radši dělám něco nového.
Ale tohle bylo jiné, byl to její nápad
a její značka.
Když mě fotil před deseti lety, byla jsem všem pro smích.
Tentokrát jsem si chtěla tu image urvat pro sebe
a říct tou fotkou něco svého.
Převzala kontrolu.
A lidi to pochopili. Bylo to zábavné, ale prosté.
Vrhla se zpátky do práce, dřela jak mezek na produktu,
na své vizi, na tom, co ji vystihuje.
Na eleganci, na lesku.
Bylo načase, abych zvedla rukavici
a převzala otěže vedení.
Chtěla jsem udělat víc.
Fantastické.
- Úžasné. - Ahoj, Victorie.
Děkuju.
Vrátila jsem se k tomu, co jsem znala.
Tohle jsem já, když pracuji z domu.
Mám kosmetické zrcadlo.
Chci vám ukázat,
čím se denně líčím.
Tady to je.
Když jsem spustila divizi Beauty, věděla jsem přesně, co chci vytvořit,
protože jsem snad půlku života strávila líčením.
Tímhle huňatějším koncem
naberu tmavší stín.
Ve Spice Girls jsem před zrcadlem seděla pořád.
Lidé si mě hodně spojovali
s kouřovým líčením.
Proto jsem chtěla ukázat,
že když to zvládnu já, zvládne to každý.
Na kouřové líčení mi stačí jeden jediný produkt.
Tím je…
Vsadila jsem na svůj instinkt.
Umožnila jsem lidem, aby nahlédli pod mou slupku.
Omluvte prosím, že to video není žádná hitparáda.
Natáčení mi moc nejde.
Pamatuju si, jak jsem čekala na reakce.
Panebože.
A ty byly neuvěřitelné.
V ten moment, co Beauty uspělo,
jsem konečně měla pocit, že něco funguje…
Ráda jsem vás poznala. Máte krásný účes. Nádhera.
…a to mi vrátilo víru v sebe.
Jenže jsem věděla, že nesmím polevit…
Mockrát děkuji.
…protože firma se pořád potýkala s problémy.
DVĚ HODINY DO PŘEHLÍDKY
Nevím, co dělat.
Modelky sedí hodiny v maskérně.
Mají boty na podpatku
a šaty, co nesmí zmoknout,
a my je musíme nějak dostat z domu pod střechu.
Každý byznysmen do své firmy
vkládá kus sebe.
A ví, že klíčem k úspěchu je vytrvalost.
Musíte jít dál a nepolevovat.
Když v sobě nemáte vytrvalost, ten tah na branku,
skončí to neúspěchem.
Tvrdě jsem dřela, abych si v tomhle oboru vydobyla své místo,
a nechci přijít o všechno, co jsem vybudovala.
Kašlu na to.
Přehlídka bude za každou cenu.
Začínáme zkoušku, takže prosím, uvolněte molo.
Ať se modelky obují a vy je doprovoďte ze schodů.
- Můžu vzít… - Uděláme to tak.
Děvčata, někdo vás chytne za ruku
a doprovodí dolů, abyste neuklouzly.
Mám trochu obavy, že bez generálky
bude těžké dodržet načasování.
A jistotu, že všechno klapne, prostě nemám.
To mě znervózňuje, protože mám ráda věci pod kontrolou.
Ale snažím se to nedávat najevo,
jinak by se všechno sesypalo jako domeček z karet.
Je až neuvěřitelné, kolik práce stojí
za přípravou opravdové kolekce a přehlídky.
Je to šest měsíců inspiračních nástěnek, zkoušek, výběru látek.
A lidé poznají, jestli ten, kdo určitý model navrhoval,
to dělal s láskou a nadšením,
nebo jestli oděv postrádá duši,
protože ho navrhl obchodník.
Je neskutečné sledovat Victorii
od prvních úvah o vlastní značce
přes první přehlídku v New Yorku…
až po dnešek.
Nikdy předtím nedokázala nic takhle velkého.
Cestu kreativního člověka
utváří každé rozhodnutí, které udělá.
Během naší pětileté spolupráce mým úkolem bylo
neustále jí zalévat kořeny, aby mohla růst.
Pokud se chce stát módní návrhářkou,
musí být v každé fázi upřímná sama k sobě.
Snažil jsem se ji k tomu dovést,
protože jít za sny znamená vlastně hledat sebe sama.
TŘICET MINUT DO PŘEHLÍDKY
Takže pak molo.
Pořád prší?
- Už přestalo. - Neprší.
- Seřadíme modelky? - Jo.
Všichni mrznou. Musíme začít.
Jsi v pořádku? Určitě?
Opravdu? Je ti jen zima?
Neboj.
- Klid. Ano? - Vezmi si sako.
- Jako bys uběhla maraton. - Nevím, proč se tak třesu.
A můžeš jít do trouby!
Máme pro vás klidné místo, kde se před přehlídkou můžete posadit.
V tom druhém zámku, hned u mola.
Vy máte víc zámků?
Aha, vy Annu doprovodíte. Nashle za chvíli.
Dobře.
No tedy.
Moc připraveně to nevypadá.
Jako módní novináři máme za sebou
měsíc objíždění přehlídek
a pak dorazíme sem a je tu mokro, zima
a ještě spousta nedodělané práce.
Už nemá pršet?
Victoria čelila publiku, které jí nebylo úplně nakloněné.
Zkusíme lidi usadit, jestli to půjde.
Jo, tam doprostřed.
Můžete se seřadit, děvčata? Prosím, zaujměte pozice. Děkuju.
- Je Jasmine připravená… - Ne, ještě lidi usazuje.
Víte, kde sedím?
- Ano, jen… - Jistě.
Ne, potřebuju někoho od Pagèse.
Zhruba vím, ale neznám přesné číslo.
Vy jste na druhé straně. Můžeme to vzít tudy.
- Jak jsme na tom? - Lidé ještě nesedí.
- Ještě chvilku. - Potřebuješ víc času?
- Je tu i Victoria. Mluv. - Ještě hodně lidí nesedí.
Jasmine říká, že musíme počkat, protože usazuje lidi.
- Proč? Lidi chodí pozdě? - Jo, důležití lidé.
Dobře. Děkuju.
Už nám vážně dochází čas.
Seřadíme je. Začínám se trochu bát.
Máš pravdu, správné rozhodnutí. Jdeme.
Omlouvám se za tu zimu a déšť,
ale vypadáte naprosto nádherně
a na všech těch modelech, které máte na sobě,
pracovala spousta lidí.
Teď je to na vás, děvčata.
Všechny vás máme rádi.
Moc děkujeme a hodně štěstí.
Jdeme na to!
- Hodně štěstí. - Hodně štěstí.
- Díky. - Drž se.
Hodně štěstí.
Tahle přehlídka je důležitá,
nejen pro mě, ale i pro celý můj tým.
Pro všechny, kteří ve mě věřili.
Chci, aby moji partneři byli spokojení.
Chci, aby na mě děti byly hrdé.
Aby na mě byl hrdý i David.
Kdyby ve mě nevěřil, už bych dneska žádnou firmu neměla.
A když stojím na konci řady a dívky čekají, až vyjdou na molo,
nikdo to neprožívá tolik jako já.
- Ta neměla mít tašku. - Kdo?
- Apolline. - Do háje, promiň.
To jsme neuhlídali. Omlouvám se. Apolline tu tašku mít neměla.
To nic.
- Páni. - Nádhera.
No páni.
Neuvěřitelné.
Vždycky jsem Victorii radila,
ať se nedívá doleva ani doprava, ale je sama sebou.
Myslím, že právě to hodně přispělo k jejímu úspěchu.
Ten večer jsem měla pocit, že se jí plní sen.
Že je přesně tam, kde chtěla být.
Fantazie. A víš co? To je úplně jiná liga.
- Neuvěřitelné. - Díky moc.
Nikdy se nevzdala a konečně to začíná fungovat.
Podařilo se nám ten trend zvrátit.
Ale zatím je to jen kapka v moři.
Pořád je před námi obrovský kus světa.
Neuvěřitelné. Jsi skvělá.
Když jsem firmu zakládala,
čekala jsem Cruze,
a trvalo mi skoro 20 let, než jsem se dostala až sem.
Teď už konečně můžu začít budovat.
COTSWOLDS
Ty kvetoucí stromy jsou nádherné.
Ale slyšelas… Poslouchej je. Až tam dojdeš, zaposlouchej se.
- Poslouchat stromy? - Ano.
Je úžasné, co jsi tu vybudoval.
To je pro vás všechny.
Opravdu.
Já vím.
Je to nádhera.
Tamhle jsou kluci?
Copak neslyšíš, jak čutají?
- Promiň, minutku. - Myslela jsem, že mě trefí.
Nemáte zač.
Fascinuje mě, že když na někoho letí míč,
jeho první reflex je…
- Kopnout do něj. - …kopnout. Můj reflex je…
Zvednout ho, nebo se skrčit.
U tebe se všechno úplně změnilo.
Nemáš pocit, že už by sis mohla aspoň trochu oddechnout?
Jsi tak cílevědomá, zapálená a oddaná.
- A to je dobře, nebo špatně? - No jasně že dobře.
Rozhodně dobře… Já…
Až mě dojímá,
jak se pořád snažíš všem dokazovat, co v tobě je.
Co ti brání říct si, žes to dokázala?
Protože jsem tolik let bojovala a budovala,
že teď cítím šanci
a nechci ji promarnit.
Komu to chceš dokázat?
Možná hodně i tobě.
Víš, samozřejmě se cítím špatně,
že jsem tě tehdy musela žádat o pomoc.
Mně nemusíš nic dokazovat.
Já ale chci. Sama sobě.
Já chci.
Když jsem po poslední přehlídce viděla tebe a děti v zákulisí,
nebylo to poprvé,
ale v ten moment
jsem opravdu viděla, jak jste na mě hrdí.
Chápeš?
Byli bychom, i kdybys udělala jen sendvič se sýrem.
Přiznejme si, že já ani pořádně sendvič neumím.
To je pravda.
Na tom přece nesejde.
Já ale pořád cítím, že mám před sebou spoustu věcí, co chci dokázat.
Myslím, že to chceš dokázat hlavně sobě, ne mně.
- Možná. - Jenže ty jsi paličatá
a chceš všem dokázat, že se pletou.
No jasně, ale ten pocit úspěchu
je k nezaplacení. Nebudu lhát.
Jsem hrdá a vůbec se nestydím za to, že jsem ambiciózní
a že chci dosáhnout víc.
Teď je nám oběma… No, mně je skoro 50. Tobě 51.
- Panebože. Davide! - Tobě je…
- Ale tobě… - Je nám 101.
- Na 101 nevypadáme špatně. - Ale…
Co dál?
Jak co dál?
- Další dítě? - To je…
Další dítě? Panebože. Ne.
Ještě toho chceme tolik udělat.
- Takže ještě nekončíš? - Rozhodně ne.
Dobrý večer všem.
Jsem nesmírně ráda, že můžu předat cenu Podnikatel roku.
Mám na začátku udělat pukrle?
Proč? Je tu král?
- Ahoj. - Jak bylo?
Ahoj.
Dobře, takže řeknu: „Děkuji svému báječnému manželovi Davidovi
a naší krásné rodině, za kterou jsem neskonale vděčná.“
- To je všechno? - To je všechno.
Velmi inspirativní ženě, která je pro mě vším,
mé úžasné mamince Victorii Beckham.
- To je milé. - Velmi.
- Ty pláčeš? - Ne.
- Ale jo. - Ne.
Ne! Ano!
- Myslím, že tam nic nemáš. - Tak proč do toho vrtáš?
Jen jsem se dívala. Nic tam není.
- Jen pro jistotu. - To není hezké.
- To nebylo hezké. - Vážně.
Jsem na tebe hrdý. Vím, že mi nedáš pusu.
Ne, protože jsem strávila dvě hodiny česáním a líčením.
Nechci mít na saku samoopalovák.
Tak dobře.
Harper, šla bys sem?
Proč se to jmenuje Harper's Bazaar?
To je název časopisu.
Já myslela, že kvůli mně.
Je mi potěšením přivítat na pódiu Harper Beckham,
která předá cenu Podnikatel roku.
Můžu jít?
Jsem dost nervózní.
Mám radost, že tu dnes můžu předat cenu Podnikatel roku.
I když jdu ráno do školy.
Snad mi odpustí domácí úkoly.
Dnes večer mám tu čest předat cenu Podnikatel roku
velmi inspirativní ženě, která je pro mě vším,
mé úžasné mamince Victorii Beckham.
Překlad titulků: Kamila Králíková