Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tämä metsä on kaikkein suurimpien ja painavimpien -
puussa elävien eläinten koti.
Pitkän elämänsä aikana -
ne eivät välttämättä kertaakaan kosketa maata jalallaan.
Sen takia niistä tiedettiin vain vähän -
vielä muutama vuosikymmen sitten.
Silti ne ovat lähisukulaisiamme,
ja meillä on lähes 30 yhteistä fyysistä ominaisuutta.
Jopa niiden nimi, orang hutan, tarkoittaa "metsän henkilöä".
Koosta ja voimasta huolimatta -
ne ovat lempeitä, huomaavaisia ja ongelmia ratkaisevia otuksia.
Ne ovat ehkä jopa samaistuttavampia kuin mikään muu ihmisapina.
Orankia seuratessa on vaikea olla huomaamatta jotain ihmismäistä.
Vaikka emme voi tarkalleen tietää, mitä ne ajattelevat,
ne todellakin osaavat ajatella.
ORANKIEN SALAINEN ELÄMÄ
Orangit valtasivat aikoinaan koko Sumatran saaren Indonesiassa.
Suurin osa niiden metsistä on hakattu.
Nykyään ne muutamat tuhannet, jotka ovat jäljellä, elävät aivan pohjoisosassa.
Tästä alueesta erottuu yksi paikka.
Suaq.
Se on pieni suometsäalue.
Sen läntisenä rajana on Limbang-joki,
joka toimii raja-aitana inhimilliselle kehitykselle.
Suaqin metsä on pysynyt muuttumattomana jo tuhansia vuosia.
Se on orankien ensisijainen elinympäristö.
Näitä punakarvaisia apinoita on siellä enemmän -
kuin missään muualla maailmassa.
Alueella elää yli 200 tunnistettavaa yksilöä.
Jo 30 vuoden ajan -
orankien tutkimusprojektiin osallistuvat tutkijat ovat tarkkailleet niitä.
Olivatpa he sitten kenttätutkijoita tai elokuvantekijöitä,
pelkkä vilahdus orangista suon puiden latvoissa ei riitä.
Ne pitää nähdä lähietäisyydeltä korkealla latvustossa.
Uudet kuvaustekniikat, kuten pienet droonit,
tarjoavat nyt siihen mahdollisuuden.
Ne paljastavat enemmän yksityiskohtia orankien elämästä kuin koskaan aiemmin.
Orangit viihtyvät yleensä yksin,
mutta täällä elävät ovat hämmästyttävän sosiaalisia.
Ne tarkkailevat toisiaan -
ja ovat tällä tavalla luoneet ainutlaatuisen kulttuurin.
Työkalujen käyttö on harvinaista muualla orankien keskuudessa,
mutta ei täällä.
Nämä taidot siirtyvät kullekin uudelle sukupolvelle.
Pitkään jatkuneen tutkimuksen keskiössä on kolme läheistä sukua olevaa naarasta.
Vanhin on Friska,
joka on taitava imemään termiittejä puukepeistä.
Se on yli 60-vuotias ja yksi maailman vanhimpia villiorankeja.
Seuraavana on Friskan tytär Ellie, joka on aina syömässä.
Viimeisenä on Ellien poikanen Eden,
joka lähestyy orangin elämän suurinta virstanpylvästä.
Sen voi tunnistaa turkissa näkyvästä harjanteesta,
joka on ollut olemassa jo pienestä pitäen.
Tässä on Eden, kaksi vuotta.
Ja sen Ellie-emo.
Orankiemon ja poikasen välinen side -
on yksi luontomaailman pisimpiä ja vahvimpia.
Se jää toiseksi vain ihmisille.
Nuori oranki viettää tuhansia tunteja seuraamalla emoaan.
Näin opitaan, mitkä viidakon monista kasveista ovat turvallista syötävää.
Yhtä tärkeää on se, miten niitä syödään.
Tämä koulutus voi kestää kymmenen vuotta.
Tästä kaikesta on nyt kuusi vuotta.
Eden on nyt kahdeksanvuotias ja tietää viidakosta melko paljon.
Se on oppinut, mitkä tämän vihermeren kasveista sopivat syötäviksi.
Se, mikä ei ole vielä muuttunut, on sen suhde emoon.
Ellie ei ole koskaan kaukana,
ja sen tarkkailu on Edenin nopein tapa löytää ruokaa.
Kuten näitä termiittejä.
Edenille kaiken jakaminen emon kanssa on ollut elämäntapa.
Tähän hetkeen saakka.
Tämä läpsäisy ei ole hyvä merkki.
Jokin on muuttunut.
Uusi tulokas on saapunut.
Se on noin puolet ihmisvauvaa pienempi -
ja luultavasti ensimmäinen vastasyntynyt, jonka Eden näkee.
Tämä kaikki on melko hämmentävää.
Uusi tulokas on silti tutustumisen arvoinen.
Emo ei kuitenkaan halua Edeniä liian lähelle.
Kahdeksan vuoden ajan emo ja esikoinen tekivät kaiken yhdessä.
Nyt kahdesta on tullut kolme,
ja kaikki näyttää erilaiselta.
Silti on parasta seurata emoa.
Vielä kahdeksanvuotiaanakin Eden on aina pitänyt emonsa näköetäisyydellä.
Se ei ole helppoa tiheässä viidakossa.
Eksyminen olisi kuitenkin vaarallista.
Missä tahansa Ellie onkin, ravinto ei ole kaukana.
Isojen aivojen ja kehon ravitsemiseksi -
orangit käyttävät suuren osan päivästä syömiseen.
Nämä amblapuun hedelmät ovat vain yksi yli 300 ruoasta,
joita Ellie ja Eden syövät.
Ravinnon kerääminen vaatii erikoistekniikoita.
Edenin mielestä äidin matkiminen on aina ollut paras keino.
Mutta kun välipala saattaakin purra takaisin,
tekniikan pitää olla oikea.
Eden oppii äkkiä, että sormenpäiden käyttäminen -
ei ole paras tapa poimia muurahaisia.
Kuten aina, Ellien ja ravinnon väliin ei pääse mikään.
Se tarkoittaa myös poikasen kättä.
Vastasyntyneen elättämiseksi -
Ellien on syötävä noin 3 000 kaloria päivässä.
Lehdet ovat tärkeä osa orankien ruokavaliota.
Mutta oikeanlaisetkin lehdet kaipaavat käsittelyä.
Se tarkoittaa karvaiden tanniinien sylkemistä.
Vastasyntyneet orangit nukkuvat paljon aivan kuin ihmisvauvatkin.
Ainoa ero on se, että niiden on samalla pidettävä emosta tiukasti kiinni.
Muutamia tunteja kestäneen ruokailun jälkeen orangit käyvät päiväunille.
Mutta nyt uusi poikanen näyttää vieneen Edenin paikan pesässä.
On rankkaa, kun emo ei näytä olevan yhtä kiinnostunut kuin ennen.
Pian Edenin on löydettävä uusi koti tästä metsästä -
ja selviydyttävä omin voimin.
Vähän kauempana -
Edenin serkku Pepito kohtaa totuuden hetkensä.
Sen emo Piniata on valmis saamaan uuden poikasen.
Edeniä vuotta vanhemmalle -
tämä on selvä merkki siitä, että nyt on aika lähteä yksin matkaan.
Yksin oleminen on vaarallisinta aikaa nuoren orangin elämässä.
Selviytyminen vaatii tietotaitoa, itseluottamusta -
ja valppautta.
Mikä olisikaan parempi tapa osoittaa itseluottamusta -
kuin nujertaa suossa olevat demonit?
Vaikka kyseessä onkin vain vaaraton kilpikonna.
Tämä saattaa vaikuttaa liioitellulta reaktiolta,
mutta orankiyhteiskunnassa -
pojat ovat tyttöjä riehakkaampia.
Se ei ole ainoa ero sukupuolten välillä.
Menestyäkseen mahdollisimman hyvin -
juuri itsenäistyneiden urosten, kuten Pepiton,
on löydettävä täysikasvuinen uros roolimalliksi, jolta se voi oppia.
Sillä välin tarjoutuu tilaisuus seurata tärkeän Suaq-taidon hyödyntämistä.
Neesia aquatica -puiden hedelmäsato -
kiinnostaa kovasti täysikasvuisia orankeja.
Paloissa on erittäin ravitsevia siemeniä.
Niihin on vain osattava päästä käsiksi.
Ennen kypsymistä palkoja on lähes mahdoton avata.
Jokaisen sisällä on kymmeniä siemeniä,
joita suojaavat tuhannet lasimaiset karvat.
Ainoa turvallinen tapa päästä kaloripitoisiin siemeniin käsiksi -
on käyttää työkalua.
Pitkän kokemuksensa ansiosta 60-vuotias Friska on tässä asiantuntija.
Oikean kokoisella kepillä se voi irrottaa siemenet koskettamatta ärsyttäviä karvoja.
Suaqin orangit ovat käytännössä ainoat, jotka pystyvät tähän,
vaikka taitojen hiominen voi kestää vuosia.
Naaraat oppivat sen yleensä ennen kuin ne täyttävät 14 vuotta.
Useimmilla uroksilla opettelu kestää kauemmin.
Pepiton ja Edenin kaltaisten nuorten on tarkkailtava aikuisia,
jotta ne oppivat tekniikan ja saavat nauttia proteiinipitoisesta ravinnosta.
Yllättävää kyllä, vielä pureskelunkin jälkeen -
siemenet voivat yhä itää.
Vanha Friska on matkalla naapuruston läpi.
Se on tullut käymään tyttärensä Ellien luona.
Ehkä se on tietoinen uudesta perheenjäsenestä.
Friska ei ole vain kuuden lapsen äiti, vaan myös isoisoäiti.
Uusi poikanen on sen viides lapsenlapsi.
Friska on näin ollen alueen menestynein naaras.
Mutta viidennen ja neljännen lapsenlapsen,
piikkitukkaisen Edenin, välit ovat yhä jäiset.
Orankien hoivaamistyylit vaihtelevat.
Friska on tunnetusti tiukka.
Tutkijat huomasivat, että muihin emoihin verrattuna -
se antoi pienokaistensa itkeä useammin -
ja antoi harvemmin periksi näiden vaatimuksille.
Tämä raju rakastamistapa on periytynyt Ellielle,
joka soveltaa sitä nyt esikoiseensa Edeniin.
Emon huomio on nyt keskittynyt uuteen pienokaiseen,
joka näyttää valloittaneen jopa äreän isöäidin.
Pepito-serkun tapaan -
Edenin on vietettävä aikaa poissa emon luota.
Omilleen joutuminen on täysin uudenlainen kokemus.
Ilman emoaan -
se joutuu kohtaamaan tuntemattomia orankeja.
Yksi niistä on kiinnostunut itsenäisemmästä Edenistä.
28-vuotias Sulli -
etsii jatkuvasti uusia suhteita.
Kaikki puissa havaitut liikkeet kiinnittävät sen huomion.
Iästään huolimatta Sulli ei ole vielä kehittynyt täysin kypsäksi urokseksi -
jonka poskissa on pehmeät ulokkeet.
Ilman ulokkeitakin Sulli on melko pienikokoinen.
Kokoon liittyvät puutteet korvautuvat kuitenkin päättäväisyydellä.
Sulli on juuri huomannut tutut kasvot.
21-vuotiaan Lilyn.
Alempiarvoisena uroksena -
Sullin on tehtävä aloite ystävystyäkseen naaraiden kanssa.
Lily ei näytä kiinnostuneelta.
Ulokkeettoman uroksen on silti vain sinniteltävä.
Samalla kun se keskittyy Lilyyn,
se ei huomaa, että sitä tarkkailee Split Lip Otto.
Se on Suaqin vanha, mutta silti hallitseva uros.
Se ei suvaitse, että alempiarvoinen Sulli -
tutustuu omalla reviirillä oleviin naaraisiin.
Oton täytyy muistuttaa, kuka on pomo.
Sullin on parasta häipyä paikalta.
Ulokkeettoman uroksen etuna on se,
että voi liikkua nopeammin kuin Oton kaltaiset raskassarjalaiset.
Siksi ei ole vaikea pysyä askeleen edellä.
Oton ei ole helppo pelotella muita,
jos se ei pääse lähelle.
Mutta oksien ravistelu -
on ulokkeellisen uroksen tapa sanoa: "Häivy siitä."
Työ on nyt tehty.
Ainakin toistaiseksi.
Tämä ääni ulottuu kauas.
Se on peräisin toiselta ulokkeelliselta urokselta.
Titanilta.
Se haluaa Oton tittelin.
Jos se onnistuu, naaraat valitsevat sen.
Titan-haastaja lähtee nyt takaa-ajoon.
Otto pakenee sitä.
Taistelussa on loukkaantumisen vaara.
Ulokkeelliset urokset taistelevat vain pakon edessä.
Vielä parempi, jos kilpailu ratkeaa voimanäytöksellä.
Titan osaa ravistella vanhan uroksen häkkiä.
Oton ainoa tavoite on päästä mahdollisimman kauas Titanista.
Vaikka Titan karkotti Oton,
se ei vielä ole hallitseva uros.
Tittelin saadakseen se joutunee kohtaamaan paljon vahvempia vastustajia.
Tämä ei ole yksi niistä.
Se on Pepito.
Vasta itsenäistyneelle urokselle -
Titan on täydellinen roolimalli, jolta oppia.
Lähes 90-kiloisena -
Titan voi heilauttaa itsensä puusta toiseen ja säästää energiaa.
Sitä kannattaa varmasti kokeilla.
Kevytsarjalaisen ongelma.
Ylittämiseen on muitakin keinoja.
Kysymys kuuluu, kestääkö köynnös orangin painon.
Ehkä se on riskialtista.
Alla olevaan suohon on pitkä pudotus.
Antaa mennä!
Se ei säästänyt energiaa,
mutta leikki on osa oppimiskokemusta.
Titan mainostaa.
Pepiton on aika jatkaa ison uroksen varjostamista.
Jos se vain onnistuu irtautumaan näistä oksista.
Kauas kuuluvat huudot eivät liity vain valtaan ja reviiriin.
Tutkijat saivat äskettäin selville, että ne kertovat myös matkasuunnitelmista.
Titanin huuto kertoo muille orangeille, mihin suuntaan se aikoo lähteä -
vaikka vasta seuraavana päivänä.
Se on reilu varoitus muille matkan varrella oleville uroksille.
Se ei ole hyvä uutinen Split Lip Otolle.
Se oli ennen Suaqin kuningas, mutta etsii nyt eläköitymispaikkaa.
Se voi olla joen toisella puolella, mutta miten se pääsee sinne?
Orangit pelkäävät vettä.
Apinoiden käyttämä silta voisi olla ratkaisu.
Otto on tosin yli kymmenen kertaa painavampi kuin languriapina.
Joessa voi olla krokotiileja.
Oton itsemääräämä karkotus Suaqista merkitsee yhden aikakauden loppua.
Ja ilman hallitsevaa urosta -
muut nuoremmat urokset nousevat riveistä päästäkseen tähän asemaan.
Ennen pitkää Titan joutuu kohtaamaan toisen vastustajan.
KOLME KUUKAUTTA MYÖHEMMIN
Viime kuukausien aikana -
Eden on asettunut omalle suometsäalueelleen -
lähelle Ellie-emoa.
Se on palannut kotiin useaan otteeseen,
mutta käynnit ovat harventuneet.
Kuten kaikki naapuruston orangit,
Edenkin totuttelee yksinoloon.
Se haluaa silti tietää, mitä tapahtuu, kun muut asukkaat ilmestyvät.
Varsinkin jos ne ovat sukulaisia tai ystäviä.
Tämä on Olala, nuori naaras.
Se ei ole perheenjäsen,
mutta Suaqissa eri sukua olevat nuoret naaraat yleensä sietävät toisiaan.
Tosin ei tällä kertaa.
Edenin ja Olalan perheet ovat jo kauan olleet riidoissa.
Eikä laantumisesta ole merkkiä.
Edenin on yritettävä ajaa Olala pois.
Puolustautuminen Olalaa vastaan ja reviirin puolustaminen -
osoittavat, että Eden on päässyt pitkälle.
Se palaa marjojensa luo -
eikä ole vielä tietoinen uudesta vierailijasta.
Vierailija on Sulli, jolla ei ole ulokkeita.
Se on tullut ystävystymään Edenin kanssa.
Eden vaikuttaa epävarmalta.
Se ei ole koskaan ollut yksin uroksen kanssa.
Eden pysähtyy ehkä arvioimaan tilannetta.
Sulli vaikuttaa ystävälliseltä.
Mutta Eden ei tiedä,
että Sullin strategia on harkitumpi.
Jos Sulli onnistuu nyt ystävystymään,
se voi saada tilaisuuden, kun Eden on tarpeeksi vanha lisääntymään.
Ehkä tuo katse oli rohkaiseva merkki.
Eden asettuu paikalleen keppi täynnä termiittejä.
Kun Sulli tulee lähelle,
se pääsee jaolle.
Tähän mennessä kaikki, mitä Eden on oppinut, on peräisin Ellie-emolta.
Mutta Sullin tarkkailu antaa tilaisuuden oppia muunlaisia tapoja -
ja laajentaa tietämystä metsässä asumisesta.
Vaikka äitiys ei vielä olekaan mielessä,
tämä outo uros voikin olla luultua kiinnostavampi.
Vähän matkan päässä oleva Ellie-emo on mangopuussa.
Sen pienokainen voi hyvin.
Tutkijat nimesivät sen Emeniksi.
Kolmen kuukauden iässä sillä on vielä paljon opittavaa ympäröivästä maailmasta.
Suaqissa termiitit ovat tuttu näky.
Ujo hapsutiheikkötimali puolestaan on -
useammin kuultu kuin nähty.
Tässä metsässä on tuhansia erilaisia eläinlajeja.
Minne tahansa nämä orangit menevätkin,
Emen saa aina uutta ihmeteltävää.
Emen tutustuu lopulta useimpiin otuksiin -
ja oppii, mitkä ovat vaarattomia,
ja mitkä eivät ole.
Ellien pitää varoittaa poikaansa, jos eläimet ovat vaarallisia,
jotta Emen osaa välttää niitä.
Kuoppakyyn purema voi olla kohtalokas.
Ellie vartioi Emeniä tiiviisti vielä monta vuotta niin kuin aiemmin Edeniä.
Siksi poikasten selviytymisprosentti on korkeampi kuin muilla ihmisapinoilla.
Ellien on aika tehdä pesä yöksi.
Se valmistelee lehtipatjan.
Kestää vuosia ennen kuin Emen pystyy rakentamaan itselleen pesän.
Se oppii emoltaan, miten se tehdään.
Orangit rakentavat uusia pesiä joka ilta.
Ne ovat monimutkaisimpia ihmisapinoiden valmistamista.
Tyyli vaihtelee yksilöittäin.
Jotkut jopa lisäävät lehtityynyt.
Kello on 6.00.
On aika herätä.
Ne, jotka jäävät makailemaan, kuulevat pian herätyskellon.
Siamangit.
Suaqin aamukuoro.
Niiden ilmatäytteiset kurkkupussit voimistavat ääntelyä.
Ääni on korviahuumaava, jos Titanin tapaan nukkuu suoraan alapuolella.
Muut asukkaat ovat jo liikkeellä.
Suaqissa on yli 30 eri termiittilajia.
Nämä ovat kulkuetermiittejä.
Ne syövät lehtiä, jäkälää ja kuorta, jotka ne vievät takaisin pesään.
Niiden rivistöt voivat olla satoja metrejä pitkiä.
Termiiteillä on tärkeä rooli ravinteiden kierrätyksessä takaisin metsään.
Ne toimivat ravintona isoille, karvaisille apinoille,
kuten Titanille.
Pepito seuraa yhä, mitä tapahtuu.
Kaikesta Titanilta opitulta -
on hyötyä, jos siitä tulee lopulta ulokkeellinen uros.
Titanilla on tärkeämpiä asioita mielessään,
kuten kypsät hedelmät.
Se tietää, missä on puu, joka on täynnä niitä.
Se valitsee lyhimmän reitin -
ja pysähtyy vain silloin, jos se näkee muita herkkuja.
Titan oli jo täysikasvuinen saapuessaan Suaqiin -
mutta viimeisen vuosikymmenen aikana se on laatinut mielessään puukartan -
ja muistaa, missä puut ovat, ja milloin hedelmät ovat poimittavissa.
Jos se haluaa kehittää jo ennestään vaikuttavaa fysiikkaa -
ja edetä viidakon kuninkaaksi, sen täytyy syödä.
Jopa 8 000 kaloria päivässä.
Koska Pepito ei pysy Titanin perässä,
se on lähestynyt nuorta Olala-naarasta.
Se syö Litsea gracilipes -puun hedelmiä.
Todennäköisesti Pepito ei ole koskaan ollut Olalan lähellä.
Siksi tätä kannattaa tutkia tarkemmin.
Olala näyttää olevan kiinnostunut Pepitosta.
Mutta oliko se ajatellut tällaista esittäytymistä?
Sitä on vaikea sanoa.
Tältä etäisyydeltä Pepito voi tarkistaa Olalan ruokailutekniikan.
Ja ehkä oppia jotain uutta.
Olala on kuitenkin saanut tarpeekseen tuijotuksesta.
Pepitolle ikätovereilta oppiminen on osa koulutusta -
mikä voi jopa parantaa sen selviytymismahdollisuuksia.
Titanilla on jotain muuta mielessään.
Se ei näytä olevan Yulia.
Pääuroksena se vetää magneetin lailla puoleensa Yulian kaltaisia naaraita,
jotka etsivät suhdetta.
Yulian on yllättäen vaikea saada Titania sopivalle tuulelle.
Ehkä herkälle alueelle tökkäyksestä on apua.
Nyt pitää miettiä uudelleen.
Sopisiko lahjaksi muutama lehti?
On vain rajallinen määrä asioita, joita voi tehdä -
saadakseen toisen huomion.
Vai onko?
Yulia ymmärtää viimein vihjeen.
Se antaa Titanin jäädä omiin mietteisiinsä.
Tämä saattaa miettiä mahdollista kohtaamista -
voimakkaamman uroksen kanssa.
Eden on löytänyt omat hedelmänsä.
Sen vierellä on ulokkeeton Sulli.
Sullin sinnikkyys näyttää kantaneen hedelmää.
Erotellakseen hedelmän epämiellyttävät osat -
Eden siivilöi mehun turkin kautta.
Yllättäen Sulli käyttää Edenin turkkia samaan tarkoitukseen.
Mutta onko se ylittänyt rajan tällä näennäisen intiimillä toiminnallaan?
Eden ottaa vähän etäisyyttä.
Sulli seuraa perässä.
Se on vähintäänkin sinnikäs.
Suaqin tutkijat ovat aina tienneet Sullin olevan ystävällinen ja leikkisä.
Se ei kuitenkaan osaa lukea Edenin antamia merkkejä.
Leikkisyys alkaa näyttää uhkaavammalta.
Eikä Eden halua enää jatkaa.
Edes äkillinen rankkasade ei vaimenna Sullin innostusta.
Se on liikaa Edenille.
Sulli jää yksin miettimään.
Täysikasvuisten urosten huudot ovat yhtä yksilöllisiä kuin sormenjäljet.
Eikä tämä ole Titanin huuto.
Kyseessä toinen uros, jolla on taistelun jälkiä.
Tämä on Rakus.
Kymmenen kuukautta sitten se oli alempiarvoinen uros.
Sen jälkeen valtava hormoniaalto -
on tehnyt siitä lähes tuplasti isomman ja kasvattanut poskityynyt.
Rakus haluaa nyt kärkipaikan,
mutta se ei ole vielä hoidellut nykyistä vastustajaansa.
Tämä on Titan.
Titanin tittelin puolustamisen aika voi olla jo takanapäin.
Rakus näyttää olevan uusi kilpailija,
vaikka se on vaatinut veronsa.
Sen kädessä on ikävä viiltohaava,
keskisormi on murtunut,
ja kasvoissa on repeämä.
Haavat paranevat aikanaan,
mutta irtileikkautunut peukalo on eri asia.
Vammoistaan huolimatta Rakusin on yritettävä pysyä valppaana.
Titan voi vielä palata.
Mutta se ei voi vahtia ikuisesti.
Uupumus vaatii veronsa.
Yläpuolella on Sulli, ulokkeeton uros.
Kymmenen kuukautta sitten, kun Rakus oli vielä ulokkeeton, ne olivat ystäviä.
Mutta eivät enää.
Valta-asemaa tavoittelevat urokset -
ovat hyvin räjähdysherkkiä.
Perään kiirehtiessään Rakus tekee harkintavirheen.
Se on kunnossa.
Rakus on todellakin levon tarpeessa.
Mutta vielä nytkin sillä on energiaa lähettää -
vielä yksi viesti naapurustolle.
Se on varoitus uroksille ja kutsu täysikasvuisille naaraille.
Vanha Friska on ensimmäinen, joka vastaa Rakusin kutsuun.
Kun Rakus kuulee Friskan liikehtivän puissa, se innostuu jälleen.
Se ei vielä tajua, että kyseessä on Friska.
Nämä kaksi ovat tunteneet toisensa jo vuosia.
Friska ei välttämättä ole nähnyt Rakusia sen jälkeen kun tämän ulkonäkö muuttui.
Friskan kaltaiset viisaat naaraat -
ovat hyviä ennustamaan, kuka on seuraava hallitseva uros.
Sen takia Friskan vierailu on luottamuksen osoitus uudelle haastajalle.
Jos Friska saa vielä seitsemännen poikasen,
se toteutunee uuden haastajan kanssa.
KAHDEKSAN KUUKAUTTA MYÖHEMMIN
Friskan lapsenlapsi Emen on yksivuotias -
ja valmis seuraavaan virstanpylvääseen.
Ensimmäisten neljän elinvuoden ajan -
emo kantaa poikastaan mukana kaikkialla metsässä.
Emen on saavuttanut iän, jolloin se haluaa tutkia maailmaa kaukana Elliestä.
Se saa tilaisuuden aina kun Ellie pysähtyy.
Kuten nyt.
Alas on pitkä matka.
Täytyy pitää kiinni.
Mutta leikkihetki on nyt ohi.
Fysiikan lait astuvat voimaan.
Ellien on käytettävä oikeanlaista voimaa vastuksen voittamiseksi.
Toinenko tilaisuus?
Emen livahtaa jälleen.
Se ei ehkä koskaan ole ollut näin kaukana emostaan.
Yleensä suositellaan kolmea kosketuskohtaa,
mutta kuka lapsi ei kokeilisi rajoja?
Emenin vapauden hetki on pitkälti pelkkä illuusio.
Kuten äideille ympäri maailmaa,
lapsen pitäminen silmällä on hyvin luontevaa Ellielle.
Kun Emen on kyllästynyt yksinoloon,
emon vartalo on loistava leikkipaikka.
Eden on palannut kotiin.
Edenillä on vielä paljon opittavaa emoltaan.
Ellien ja Emenin seuraaminen voi olla Edenin paras tilaisuus -
tutustua äitiyteen ennen oman poikasen syntymää.
Mahtaako Edenin tyylinä olla -
raju rakkaus?
Vai hoivaavampi tapa?
Kuten kaikkien orankien kohdalla,
katsominen ja oppiminen ovat avain Edenin menestykseen.
Ja jos jokin asia kiinnittää kaikkien täysikasvuisten orankien huomion,
se on puun reikä.
Niissä asuu kaikenlaista.
Joskus jotain syötävää.
Kannattaa siis tarkistaa jokainen reikä.
Ja kun reiän ympäriltä kuuluu surinaa,
kuten Meliponini-mehiläisiä, tilanne on yhä parempi.
Se tarkoittaa toukkia tai hunajaa.
Pienissä rei'issä tarvitaan keppityökaluja, jotta päästään sisään.
Ei kuitenkaan tätä varten.
Nuoltavan hyvää.
Ja mikä parasta,
se on hunaja-ateria ilman pistoja.
Valitettavasti Edenille jakaminen ei ole vaihtoehto.
Edenin on etsittävä oma hunajaruukkunsa.
Se tietää jo yhden.
Tämänkin sisäänkäynnin ympärillä surisee hyönteisiä.
Se on hyvä merkki.
Nämä näyttävät isommilta ja uhkaavammilta.
Nyt on aika murtautua.
Kun käden työntää ampiaispesään,
ampiaiset muuttuvat hyvin vihaisiksi.
Kourallinen toukkia ei ehkä ollut kaikkien pistojen arvoinen.
Ensi kerralla se muistaa tämän.
On kulunut kuukausia Rakusin taistelusta Titanin kanssa.
Silmähaava on parantunut hyvin.
Se on myös vakiinnuttanut asemansa Suaqin kiistattomana kuninkaana.
Pysyäkseen huipulla sen on oltava vahva ja kunnossa.
Proteiinipitoiset termiitit auttavat siinä.
Lahon puun parissa työskentelemiseen liittyy tosin riskejä.
Auts!
Tämä ei ole hyvä alku Rakusin päivälle.
Kipeä pää voi tuntua paremmalta kylmän juoman jälkeen.
Sitä ei ole vaikea löytää tästä metsästä.
Tötterölehdistä.
Ne ovat metsän luonnonvesikannuja.
Jokainen sisältää sadevettä ja osittain sulaneita hyönteisiä.
Hyvää!
Hallitsevana uroksena Rakusin elämä ei ole enää entisellään.
Se solmii suhteita naapuruston naaraiden kanssa,
kuten Friskan ja Ellien.
Mutta se välttelee kaikkia muita orankeja.
Valtaan nousseena kuninkaana -
sen läsnäolo estää ulokkeiden kehittymisen muille uroksille.
Tämä pidentää sen valtakautta, joka voi kestää jopa kymmenen vuotta.
Myös Edenin asiat ovat edenneet.
Se muotoilee keppityökalua.
jotta se pääsisi käsiksi siihen, mitä reiässä onkaan.
Ensimmäistä kertaa se keksi työkalun käytön -
ilman, että Ellie-emo joutui opettamaan sitä.
Tämä ei kuitenkaan tuottanut oikeaa tulosta.
Edenin on mietittävä uudelleen.
Se yrittää tosissaan ratkaista ongelman.
Voisiko tästä köynnöksestä olla apua?
Keppi on pidempi,
mutta ehkä se ei ole tarpeeksi pitkä.
Kestää muutaman vuoden ennen kuin Eden on taitava työkalun käyttäjä.
Tämä taito on tärkeä virstanpylväs sen omalla matkalla.
Varma merkki siitä, että se on valmis itsenäiseen elämään viidakossa.
Edenillä on edessään muita haasteita -
mutta suurin haaste sille ja alueen muille orangeille -
on peräisin rajojen ulkopuolisesta maailmasta.
Kun vanha Friska oli Edenin ikäinen, orankeja oli koko Sumatran alueella.
Ei enää.
20 vuoden aikana -
80 prosenttia maailman orankiviidakoista on kadonnut.
Kestääkö Suaqin metsä niin kauan, että Pepito pääsee esittämään huutonsa?
Tai ehtiikö Eden kasvattaa oman perheensä?
Pitkän koulutuksensa ansiosta -
nämä hitaasti kasvavat apinat eivät kestä elinympäristönsä nopeita muutoksia.
Nykyään vain kapea Limbang-joki -
on Edenin kodin ja säälimättömän ihmiskehityksen välissä.
Mutta niin kauan kuin Suaqin metsä pysyy suojeltuna,
näiden upeiden sukulaistemme tarina jatkuu vielä sukupolvien ajan.
Siinä ei varmastikaan ole mitään liikaa toivomisen arvoista.
Tekstitys: Minna Eronen