Ja sam Karen Kummerer.
Ja sam Karen Kummerer…
Oteta sam.
-Nasilno sam odvedena. -Oteta sam.
Oteta sam.
Slučajevi otmica u FBI-u obično ne završavaju dobro.
Statistika pokazuje
da većina žrtava ne preživi nakon što prođe neko vrijeme.
Bojala se. Lice joj je bilo užasnuto.
„Molim vas, pomozite mi.”
U takvom slučaju vrijeme nije na našoj strani.
Bojala sam se za nju.
BIVŠI IZ PAKLA
Muž i ja rastali smo se 2006., nakon 17 godina braka.
Počela sam opet izlaziti.
Bila sam direktorica financija u poliklinici Bert Fish.
Imala sam svoju kuću.
Upravo sam bila kupila novi Ford Mustang iz 2006.
Osjećao sam se neovisno.
I bilo mi je jako dobro.
FLORIDA
Karen mi je teta s majčine strane.
Jako smo bliske još otkad sam bila mala.
Karen ima neovisnu osobnost.
Zabavna je i šašava.
Kaže što misli kad ima što reći.
Živjela sam s njom 2006.
Imala sam 18 godina.
Karen i ja sjajno smo se provodile.
Mislim da joj je nakon razvoda pomoglo to što sam bila uz nju.
Mogla se osloniti na mene u tim teškim danima.
Dugo je bila u braku, a sad je bila sama.
Ipak, izlazila je.
SIJEČANJ 2006.
Jedne večeri sestra i ja izašle smo u Ocean Deck,
dobro mjesto za upoznavanje ljudi.
Scott mi je prišao i zamolio me za ples.
Bio je snažne građe. Imao je plavu kosu i plave oči.
Rekao mi je da radi kao osobni trener.
To mi je bilo jako zanimljivo jer sam u ono vrijeme i ja vježbala.
Kad sam upoznala Scotta, osjetila sam privlačnost.
Nazvala sam je ujutro da je pitam kako je.
Rekla je: „Sjajno. Stvarno mi se sviđa.”
Upoznala sam ga krajem siječnja. Jako me iznenadio za Valentinovo.
Darovao mi je cvijeće i utege. Zapravo, potrošio je mnogo novca na mene.
Znali smo ići plesati u neke klubove u Daytona Beachu.
Išli smo na večere.
Uživala sam sa Scottom.
Karen je bila zaljubljena do ušiju.
Upoznala je tipa i bio je jako zgodan.
Dobro su izgledali zajedno.
Zabavljali su se i smijali.
Mislim da je to dugo nedostajalo Karen, još dok je bila u braku.
Bila je jako sretna
kad se taj osjećaj opet vratio.
Radila sam sa ženom koju su zanimali tarot i kristali.
Znala je čitačicu tarota u Connecticutu
koja je radila preko telefona.
Dala mi je broj. Rekla je: „Karen, pokušaj.”
Bila sam jako znatiželjna.
Učinila sam to.
Čitala mi je karte.
Iznenada je rekla: „Upoznali ste nekoga.
VRAG
Lud je. Morate se čim prije maknuti od njega.”
Mislila sam da ne zna.
Kako bi mogla znati?
Nisam ni slutila da je itekako u pravu.
Primijetila sam da je Scott stalno ondje.
Počeo je ostavljati svoje stvari.
Odjednom je stalno bio ondje.
Zapravo je živio s roditeljima.
Živjeli su nedaleko od mene.
Nisam tražila ozbiljnu vezu.
Htjela sam izlaziti s nekim, ali ništa više od toga.
Jednog sam dana došla kući.
Scott se bez upozorenja uselio u moju kuću.
Rekao je: „Uselio sam se.”
Rekla sam mu da bi možda trebao otići.
Tad je rekao: „Primam poštu ovdje
već mjesec dana, a ti ne znaš.”
Provjeravao je moj poštanski sandučić
prije nego što bih došla s posla.
Nisam bila sretna zbog toga.
No nisam mislila da je jako važno
što prima poštu kod mene.
Scott je počeo biti sve posesivniji.
Recimo, kad smo Karen i ja željele ići u kupovinu,
rekao bi: „Ne, ne morate to raditi.”
Nadgledao je sve što je radila.
Kad bi Karen odjenula nešto što mu se nije sviđalo,
rekao bi joj: „Moraš se presvući.
Ljudi će misliti da si ološ.”
Karen se jako promijenila nakon što se Scott uselio.
Moj dečko i ja jednom smo otišli k njima na večeru.
Stavljala sam nešto u hladnjak. Tad sam primijetila šprice.
Moj bivši dečko pogledao me i pitao: „Zašto imaju steroide?
Znaš li da su protuzakoniti?”
Nisu se mogli dobiti na recept.
Tad sam odvukla Karen na stranu.
Pitala sam je što je to i zašto to drži u hladnjaku.
Rekla mi je da Scott uzima steroide za vježbanje.
Rekla sam joj: „Karen, to nije dobro.
Ako ih uzima dok vježba, steroidni bijes je nešto jako loše.”
Dakle, to je bio znak za uzbunu.
U ožujku 2006. Scott i ja bili smo u vezi već nekoliko mjeseci.
Scott je znao reći: „Zašto Brenna ne iznajmi stan?
Dovoljno je stara da može živjeti s prijateljima.”
Imala sam jak osjećaj da se ne sviđam Scottu.
Mislim da sam bila smetnja jer je pokušavao kontrolirati Karen.
Karen i meni bilo je dobro prije Scotta.
A onda, odjednom,
počeo je živjeti ondje i zamolila me da se iselim.
To nisu bile njezine riječi.
Kad je predložio da se Brenna iseli,
počelo je pravo obiteljsko nasilje.
Pritisnuo bi me i vikao na mene cijelu noć.
Bio je krupan. Imao je otprilike 100 kg.
Kad bih uzela mobitel,
istrgnuo bi mi ga iz ruke i razbio ga
da ne mogu nazvati policiju.
Nisam mogla pobjeći od njega.
Rijetko sam razgovarala s Karen nakon što sam se iselila.
To je obično bilo kad je bila na poslu.
Samo sam tad mogla razgovarati s njom.
Pitala sam: „Što se događa?” Tražila sam da mi kaže.
„Ne mogu razgovarati o tome. Ne mogu.”
Nikad ne bih otišla da sam znala da će biti tako loše.
Karen se jako povukla i nisam je često viđala.
Više nije htjela izlaziti. Stalno je bila sa Scottom.
Scott je kontrolirao Karen
jer u ono vrijeme nije imala samopouzdanja.
Nakon razvoda osjećala se shrvano.
Osobno sam bila žrtva obiteljskog nasilja u prošlosti.
Prepoznala sam znakove.
Svatko različito rješava te situacije, ali nju je strah paralizirao.
Scott mi je rekao da ga mogu izbaciti zato što se uselio k meni,
ali sudskim putem.
Iskreno, mislila sam: „Kako je moguće da mi se ovo događa?”
Bilo mi je neugodno što sam se upustila u takvu vezu.
Bila sam neovisna i financijski uspješna.
Shvatila sam da sam u bezizlaznoj situaciji.
Počela sam se bojati za svoju sigurnost, ali bilo mi je dosta.
Bila sam spremna pokušati sve da ga se riješim.
Čak i tražiti deložaciju.
SRPANJ 2006.
NAKON SEDAM MJESECI VEZE
Čaša se prelila kad me cijelu noć držao prikovanu i vikao na mene.
Nije prestajao vikati.
Sljedećeg jutra, kad me pustio, odjenula sam se i otišla na posao.
U međuvremenu, počeo me zvati na mobitel.
Kad sam tog dana ušla u ured, stavila sam ga na zvučnik.
Rekla sam kolegi: „Moraš ovo čuti.”
Vikao je: „Ako se ne vratiš, ubit ću te.”
U tom sam trenutku imala svjedoke. Rekla sam mu da mora otići.
Prijateljica s posla odvela me kući.
Uzela sam psa i neke stvari.
Parkirao je iza auta.
Moja je prijateljica krupna žena. Izašla je i rekla mu:
„Moraš otići.”
Ušla sam u auto, noseći Rockyja i odjeću.
Ostala sam u njezinom stanu do onog vikenda kad se iselio.
Nakon što je otišao, Scott je i dalje mislio da me posjeduje.
Prijetio je da će mi ubiti psa ako ne budem ostala s njim.
Parkirao je iza mog auta, tako da nisam mogla otići.
Postupno je bilo sve gore.
Počeo me uhoditi.
Kad sam bila sama, nisam se osjećala sigurno.
Početkom listopada
zamolila sam Brennu da se opet useli zbog moje sigurnosti.
Napunila sam 19 godina u listopadu 2006.
Opet sam počela živjeti s Karen.
Nije mi se svidjelo kad se Brenna opet uselila kod Karen.
Brenna je bila dijete, a mislila je da može zaštititi Karen.
To nije bilo u redu.
Bila je dijete.
11. STUDENOGA 2006.
Jednog dana Brenna je bila kod kuće kad su došle moje nećakinje.
Sjedile su u dnevnoj sobi.
Scott je ušao kao da je to normalno.
Rekao je nećakinjama da šute.
Prošao je pored njih.
Ušao je u moju spavaću sobu.
Viknula sam: „Brenna, ovdje je!”
Karen mu je rekla: „Moraš otići.
Izlazi iz moje kuće. Ne želim te ovdje.
Rekla sam ti da mi je dosta toga.”
Nije slušao Karen.
Brenna je dotrčala. Rekla sam: „Nazovi policiju.”
Birala je broj.
Izjurio je, ušao u auto i otišao.
Htjela sam da Karen nazove policiju,
ali bilo mi je jasno da se jako boji.
Sjećam se da mi je rekla: „Ne razumiješ.
On je lud.
Ubit će me ako učinim nešto pogrešno.”
Ostavio je 27 glasovnih poruka tog dana.
„Gdje si? Zašto se ne javljaš?”
Stalno je bilo tako.
U ponedjeljak, 13. studenoga, ušla sam u auto.
Išla sam na posao.
Došla sam do znaka za zaustavljanje i pogledala na jednu stranu.
Odjednom su se vrata sa suvozačke strane otvorila.
Čekao ju je u grmlju.
Svaki dan ide istim putem na posao.
Scott je iskočio iz grmlja i otključao auto daljinskim.
Uskočio je u auto. Imao je nož. Rekao joj je da vozi.
Vrištao je poput luđaka.
Rekao je: „Sad ću te isjeći.
Ne možeš se sakriti. Imam broj OIB.
Moram te viđati.”
To je bio prvi put da mi Scott prijeti nožem ili oružjem.
Iz prethodnog iskustva znala sam
kakav je Scott kad postane eksplozivan ili nasilan.
Ako ostanem mirna i pokorna, bit će bolje.
Konačno sam ga umirila kad sam rekla:
„Dobro, viđat ćemo se i dalje.
Obećavam, vidjet ćemo se večeras.”
Dopustio mi je da ga odvezem do njegova džipa u mojoj ulici.
Rekla sam prijateljici.
Rekla je: „Naći ćemo se u policiji Daytona Beacha.”
Zatražile smo hitnu zabranu pristupa.
Rekli su: „Pregledat ćemo ga i uručiti mu ga večeras.”
U međuvremenu, Lisa me odvela kući.
Ostavila sam auto na poslu.
Nisam htjela da Scott zna da sam kod kuće
u slučaju da mu uruče zabranu pristupa.
Brenna i ja provele smo noć u mraku.
Nismo htjele da se zna da smo kod kuće.
Bojale smo se da će nas obje ubiti.
Sjećam se da je bila prestravljena.
„Odakle mu daljinski od mog auta?”
Samo je pomoću njega mogao ući u auto.
Rekla je: „On je u stanju učiniti mnogo više nego što smo mislile.”
Odmah sam promijenila broj telefona.
A onda, sutradan, dala sam zamijeniti ključ od auta.
Nisu zamijenili ključ od prtljažnika.
Prodavač i ja nismo mislili da je nužno.
27. STUDENOGA 2006.
DVA TJEDNA NAKON ZAHTJEVA ZA ZAŠTITU
U ponedjeljak ujutro otišla sam na posao.
Prešla sam 50 m kad se upalio alarm da je prtljažnik otvoren.
Mislila sam da sam ga ostavila otvorenog.
Nisam ga zatvorila.
Izašla sam iz auta.
Otišla sam ga zatvoriti.
A onda…
Scott je iskočio iz prtljažnika odjeven u crno.
Zgrabio me i stavio mi nož pod grlo. Zavrištala sam.
Rekao je: „Dosta. Isjeći ću te.”
Bacio me na suvozačko mjesto.
Pokrenuo je auto.
Dovezao me do svog parkiranog džipa.
Rekao je: „Ako budeš dobra, možeš sjediti sprijeda.”
Ušli smo u njegov džip i krenuo je.
Izjavio je:
„Ti si kriva jer si tražila zabranu pristupa.”
Rukavice su bile na naslonu za ruku. Pitala sam ga zašto mu trebaju.
Rekao je: „Ne želim umrljati ruke krvlju.”
Pitala sam ga: „Što ćeš učiniti sa mnom?”
Rekao je: „Samo vozim.”
A zatim: „Javi da nećeš doći na posao.”
To sam i učinila.
Mislim da sam bila u šoku.
Trebala sam je nazvati zbog nečeg.
Nije mi se javila.
Opet sam je nazvala.
Nije se javila. Čudno.
Počela sam se malo brinuti.
Karen i ja već smo imale dogovor.
Ako neka od nas dvije zove,
ona druga pokušat će se javiti čim prije.
Kad me Brenna nazvala,
rekla sam mu: „Moram se javiti.”
Rekao je: „Reci joj da se želim ubiti
i da me pokušavaš spriječiti.”
Rekla sam Brenni: „Sa Scottom sam.
Prijeti da će se ubiti.”
Kad me nazvala, rekla je: „Nemoj zvati policiju.”
Bila sam uvjerena da sjedi do nje.
Znala sam to. Čula sam to u njezinu glasu.
Rekla sam joj:
„Ako želiš da nazovem policiju,
reci ‘nemoj zvati policiju’.”
Rekla je: „Brenna, nemoj zvati policiju.”
Tad sam nazvala policiju.
Rekla sam: „Mislim da je moja teta Karen oteta.”
Ništa nije važnije od slučaja otmice.
Pritom svi sudjeluju.
Trudimo se pronaći žrtvu prije nego što to postane ubojstvo.
Bila sam detektivka u policiji Daytona Beacha,
u Odjelu za istrage zločina.
Objavili smo obavijest o nestaloj osobi.
Priložili smo opis Scotta, Karen i njegova vozila.
Postojao je nalog za njegovim uhićenjem.
Rekli smo da ga zadrže ako ga sretnu
i da je Karen Kummerer žrtva.
Pokušavali smo mu ući u trag.
U kojem je smjeru otišao? Kamo?
Pratili smo aktivnosti Kareninin i Scottovih bankovnih kartica.
Ako bi bilo aktivnosti na njima,
znali bismo gdje se to dogodilo.
Čekali smo da dođe do aktivnosti.
Dok danas sjedimo ovdje, morate nešto imati na umu.
Tehnologija koju smo imali 2006. nije bila ista kao današnja tehnologija.
U današnjem svijetu znate svaki pokret.
Postoje snimke i nadzori, prometne kamere.
Kamere su na svim pješačkim prijelazima.
Nije bilo tako 2006.
Naravno, bojala sam se.
Nisam znala gdje je.
Pitala sam se je li Karen živa.
Kad me Scott oteo, mislim da nije imao plan.
Valjda je mislio da me može odvesti i da nitko neće ništa učiniti.
Prve smo noći boravili u prenoćištu Sunrise u St. Augustineu.
Morala sam čekati u autu.
Više nisam imala mobitel. Ponio je ključeve sa sobom.
Dok se prijavljivao, cijelo je vrijeme držao auto na oku.
Nazvao je majku i rekao joj da smo na odmoru.
Kad smo ušli u sobu,
dao mi je tablete za spavanje.
Prisilio me na seks.
Znala sam da mogu pokušati preživjeti tako što ću biti poslušna i pokorna.
Nisam mogla vrištati i dozivati nekoga. Imao je nož.
Ako netko ne bi bio brz, bila bih mrtva.
Pokušavala sam preživjeti kako sam znala.
PRVI DAN OTMICE
DRUGI DAN OTMICE, 28. STUDENOGA 2006.
Sutradan Scott nije imao novca, pa je htio posjetiti banku
da podignem novac s čekovnog računa.
Otišli smo u banku Wachovia. Tražio je da podignem 500 dolara.
Bio je pokraj mene s nožem u džepu.
Mislila sam da nemam izbora.
Što bi se dogodilo da sam rekla da me oteo?
Odmah bi mi prerezao grlo.
Banke imaju zaštitare.
To mi je jasno, ali dok bi netko reagirao,
bila bih mrtva.
Primili smo obavijest da je Karen podigla 500 dolara
iz banke u St. Augustineu.
Kad smo dobili obavijest o računu, znali smo da se nalaze na sjeveru.
Policija se javila banci.
Saznala je da su Scott i Karen zajedno.
Na snimci koju smo pregledali izgledala je užasnuto.
Scott je već bio nasilan,
a saznali smo i da se drogira.
Sad je imao novac u džepu.
Jako smo se zabrinuli. Kamo je krenuo?
Istražili smo njegovu prošlost i pregledali dokumente
da vidimo koga zna, s kim kontaktirati i tko nam može reći nešto o njemu.
Moj je brat bio policajac u Daytona Beachu.
Jednog dana iznenada me nazvao i rekao:
„Nećeš mi vjerovati.
Scott Freeman je oteo neku ženu.”
STUDENI 2006.
LIPANJ 1991.
Početkom 1990-ih
moja je prijateljica radila u kuglani u kojoj je bio bar.
Svi su išli onamo.
Ondje sam upoznala Scotta Freemana.
FLORIDA
Moj prvi dojam bio je da je zgodan.
Rekao je da je vatrogasac.
Mislila sam da ima potencijala.
Mislim da me Scott bombardirao ljubavlju.
Znate, bila sam mlada. Imala sam 22 godine.
Bio je šest godina stariji od mene.
Scott je bio jako zainteresiran i lud za mnom.
Scott je bio jako šarmantan i počeli smo se viđati.
Kad sam upoznala Scotta, bio je vatrogasac u Ocali.
No to nije dugo trajalo.
Ubrzo nakon što smo počeli izlaziti,
Scott mi je rekao da je dobio otkaz u vatrogasnoj službi.
Scott je još živio kod kuće, s majkom i ocem.
Postalo mi je jasno
da Scottova majka sve plaća.
Zapravo, Scott je dugo bio bez posla.
Scott me emocionalno kontrolirao.
Volio je da nosim neke stvari, a neke ne.
Kontrolirao me i manipulirao.
Kad mi je otac preminuo, posjetila sam medija.
Nadala sam se da ću čuti nešto od oca.
Žena je imala karte za tarot.
Prva karta koju je otvorila bila je karta vraga.
Rekla mi je:
„U tvojoj blizini vidim jako poremećenu osobu.
„Ta se osoba drogira.”
Osim toga, vidjela je zatvor.
Scott je imao ispade.
Nestao bi bez objašnjenja na nekoliko dana.
Pouzdano znam da je Scott bio ovisan o cracku.
To je pridonosilo njegovu opijanju i nestancima.
Nakon dvije godine veze
njegov prijatelj je s curom došao u posjet iz Sjeverne Karoline.
Nas četvero izašli smo jedne noći u nekoliko klubova.
Pili smo i zabavljali se.
Kad smo se te večeri vratili kući,
razgovarali smo o naručivanju pizze.
Scott je poludio.
Pritisnuo me uza zid i rukama mi stegnuo vrat.
Jako sam se uplašila. Pitala sam se što ga je spopalo.
Došla je policija i u tom trenutku
rekla sam da ga ne želim tužiti.
Bila sam mlada djevojka.
Rekla sam: „Nije tako mislio. Previše je popio.” Izmišljala sam izlike.
U glavi sam čula glas: „Ne, makni se. To nije dobro.”
No moje mlado srce govorilo je:
„Ali ja ga volim.”
DEVETNAESTI SIJEČNJA 2000.
NAKON DEVET GODINA VEZE
Došla sam kući s posla, a Scott je bio ondje i bio je pijan.
Htio je da izađemo u bar.
Rekla sam: „Ne. Pijan si.”
Ponašanje mu je bilo ćudljivo.
Bio je pun bijesa.
Bilo mi je sumnjivo ono što se događa i ono što radi.
Otišla sam do ormara i počela pretraživati torbe.
Podigla sam kutiju u kojoj obično stoje čekove.
Pritom je zazveckala.
Otvorila sam je i ugledala šprice.
Pomislila sam: „O, Bože.”
Ubrizgavao si je steroide.
To je uzrokovalo njegovo ludo i ćudljivo ponašanje.
Suočila sam ga s onim što sam našla u ormaru.
Tad se jako razbjesnio.
Scott me udario po licu. Pokušao mi je oduzeti sve stvari.
Stisnuo mi je vrat rukama, pritisnuo me uza zid
i pokušao me ugušiti.
Jako sam se bojala.
Došla je policija. Pitali su me je li sve u redu.
Tad je Scott došao niz hodnik.
„Kojeg vraga radite ovdje?
Nosite se odavde. Sve je u redu.”
Bio je jako agresivan.
Opirao se uhićenju.
Morali su se koristiti suzavcem da bi mu stavili lisičine.
Za mene je to bila prekretnica.
Znala sam da ne mogu više ostati u takvoj situaciji.
DEVETNAESTI SIJEČNJA 2000.
DVADESET OSMI STUDENOG 2006.
Čim je moj brat saznao za Scotta,
nazvao me i bio je izvan sebe. Rekao je: „Nećeš mi vjerovati.
Scott je oteo neku ženu.”
Ozbiljno sam pomislila: „Jebote, to sam mogla biti ja.”
Rekao je: „U bijegu je. Ide na sjever.
Imaš li predodžbu o tome kamo ide?”
Rekla sam: „Da.”
Brat me pitao želim li se naći s detektivkom Hawkins.
Pristala sam.
Otkrila sam Janet Hawkins mjesta na kojima sam bila sa Scottom,
mjesta na koja je mogao odvesti Karen.
Znala sam da Scott ima dobrog prijatelja koji živi u Sjevernoj Karolini.
Mislila sam: „Sigurno će otići onamo.”
A onda je to bilo na televiziji i u novinama.
Bojala sam se za nju.
Jesam. Bojala sam se za nju.
Napustili smo St. Augustine i krenuli na sjever.
Odsjeli smo u prenoćištu Days u Sjevernoj Karolini.
Sve je bilo isto kao u St. Augustineu.
Dao mi je tablete.
VRAG
Stalno je imao nož.
DRUGI DAN OTMICE
TREĆI DAN OTMICE, 29. STUDENOGA 2006.
Kad sam ustala, spremali smo se otići.
Spustila sam pogled i vidjela notes.
Zgrabila sam ga i strpala ga u džep.
Ne znam zašto.
Ni danas ne znam zašto sam to učinila.
Iz Charlottea smo otišli u Bryson City, gdje smo jeli.
Radila sam u Bar-B-Que Wagonu u Bryson Cityju kao kuharica 11 godina.
Bio je to tipičan dan u Bar-B-Que Wagonu.
Kao glavna kuharica imala sam pauzu nakon ručka.
Izašla sam na stražnja vrata,
koja vode do parkirališta, kako bih popušila cigaretu.
Ondje sam bila kad sam vidjela vozilo kako se približava.
Bio je to crni džip.
Žena je izašla sa suvozačke strane
i ostala na mjestu.
Prijateljski sam joj se osmjehnula.
Međutim, nije mi uzvratila prijateljskim osmijehom.
Iskreno, pomislila sam: „Što joj je?”
Pogled joj je bio prazan.
Čovjek je izašao i uhvatio je za ruku.
Ušli su kroz glavna vrata,
a ja sam se vratila na posao kao i inače.
Otišla sam u zahod.
Pogledala sam u torbicu i uzela kemijsku.
Napisala sam poruku. Napisala sam:
„Ja sam Karen Kummerer. Oteta sam.
Molim vas, nazovite policiju u Daytona Beachu.
Ovo nije šala. Molim vas da budete tihi.”
Nadala sam se da nitko neće ništa reći dok ondje jedemo.
Bojala sam se da ću umrijeti ako on sazna.
Otišli smo iz gostionice i stali na benzinskoj postaji.
Otišla sam u zahod.
Bila sam prestravljena.
Stajao je pred vratima dok sam bila u zahodu.
Pazio je da nitko drugi ne uđe i ne izađe.
Ostavila sam još jednu poruku.
Ne znam. Valjda je prošlo 20 minuta.
Morala sam ići u zahod.
Kad sam se okrenula da pustim vodu, nešto je virilo.
Nije trebalo biti ondje i htjela sam ga maknuti.
Kad sam dotaknula taj papir,
istog me trena obuzela jeza.
Počela sam čitati.
U tom trenutku točno sam znala tko je napisao tu poruku.
Izašla sam iz zahoda
i odmah otišla do telefona.
Nazvala sam hitnu službu.
Pitali su jesu li još ondje.
Rekla sam policiji da su već otišli.
Prisjetila sam se trenutka kad su parkirali.
Shvatila sam da nije bila kučka.
Bojala se.
Bila je prestravljena. Užas joj se vidio na licu.
„Molim vas, pomozite mi.”
Primili smo poziv da su našli poruku
koju je Karen ostavila u restoranu u Sjevernoj Karolini.
U tom trenutku bili smo presretni jer je Karen još bila živa
i dovoljno prisebna da nam ostavi poruku.
„Ovdje sam. Ostavljam vam trag.”
OTETA SAM
Odahnula sam kad smo primili prvu poruku.
Još je bila živa. Bilo je nade.
Nakon poruke iz Sjeverne Karoline
shvatili smo da je prešao nekoliko državnih granica.
Bio je izvan naše nadležnosti i morali smo uključiti FBI.
Slučajevi otmica u FBI-u obično ne završavaju dobro.
Statistika pokazuje da većina žrtava ne preživi
nakon što prođe neko vrijeme.
To što je Karen odlučila ostavljati poruke
smatrala sam iznimno pametnim.
Mislim da se mnogi ne bi toga sjetili
jer bi bili ispunjeni strahom da će im nauditi
i ne bi učinili nešto što bi im ugrozilo ostanak na životu.
U nekom je trenutku shvatila: „Moram nešto učiniti.
Nikad me neće naći.”
Mislim da je Scott Freeman bio jako opasna osoba
i tempirana bomba.
U hotelima nisu tražili osobnu iskaznicu
i primali su samo gotovinu.
Naravno, nije htio pokazivati svoju osobnu iskaznicu.
Više puta za vrijeme tog iskustva
rekla sam Scottu: „Samo me pusti. Ostavi me negdje uz cestu.
Pusti me da odem.” Odbio je to učiniti.
TREĆI DAN OTMICE
PETI DAN OTMICE, 1. PROSINCA 2006.
U petak smo napustili Pigeon Forge.
Otišli smo u Trenton u Georgiji. Ostavila sam poruku na benzinskoj postaji.
Poruka je bila ista.
„Ja sam Karen Kummerer.
Oteta sam. Nazovite policiju u Daytona Beachu.
Ovo nije šala.”
Nakon toga putovali smo još 160 km do Sneada u Alabami.
Opet sam ostavila poruku na benzinskoj postaji.
Odsjeli smo u hotelu preko puta banke Wachovia.
Tad nam je već ponestalo novca.
Rekla sam: „Možemo otići do banke i podići novac.”
Jako se uzrujao.
Izvadio je nož i glasno ga spustio.
Rekao je: „Ne zaboravi da ga uvijek imam.”
Poruke su bile potvrda da je još živa,
ali bili smo frustrirani
jer se činilo da smo stalno jedan korak iza njega.
Vrijeme nije bilo na našoj strani. Kako je prolazilo,
bili smo sve zabrinutiji
da nećemo naći Karen na vrijeme da joj spasimo život.
SOBE
Tad nisam znala jesu li vidjeli poruke.
U hotelskim sobama pazila sam
da na televiziji nisu vijesti.
Bojala sam se što će prikazati.
Bojala sam se što će on učiniti.
PETI DAN OTMICE
OSMI DAN OTMICE, 4. PROSINCA 2006.
U ponedjeljak smo krenuli iz New Albanyja prema Greenvilleu u Mississippiju.
Novac je bio pri kraju.
Stali smo na benzinskoj postaji. Prije nego što smo krenuli, rekao je:
„Moram telefonirati.”
Otišao je iza auta i čula sam ga kako viče.
Nisam shvaćala što govori.
Nisam znala s kim razgovara.
Bio je jako ljut.
KUĆA MAJKE SCOTTA FREEMANA
Policija je prisluškivala telefon Scottovih roditelja.
Uspjeli su uhvatiti Scottov poziv majci
u kojem joj traži novac.
Dušo, imam samo 150 dolara.
Imaš li još onaj sef?
Idi u banku, jebote. Pa nisi ništa učinila.
-Ali… -150 dolara mi neće pomoći.
Morat ću nekomu nauditi da bih došao do novca.
Dobro. Zahvalan sam ti.
U razgovoru s majkom Scott je pokazao više od ljutnje.
Ogorčenost je bila očita. Bilo je grozno.
Jebote, samo toliko imaš? Nabavi još.
Morat ću učiniti nešto da dođem do novca. Dobro?
-I bolje ti je. -Morat ću, jebote…
Zašto pogoršavaš situaciju? Zar ne znaš…
Nemam izbora. Umukni. Učini to.
-Imaš izbora, dušo. -Bok.
Moraš se smiriti, Scotte.
Bok. Učini to.
Volim te.
Kad je nazvao,
razgovarao je dovoljno dugo da FBI uđe u trag pozivu
i otkrije njegovu lokaciju.
Bio je u Greenvilleu u Mississippiju.
Morali smo položiti novac.
Otišli smo do bankomata.
Dobili smo 150 dolara.
Pokušao je podići novac. Policija je sve nadzirala.
Odmah su poslali FBI i lokalnu policiju
na lokaciju tog bankomata.
Udaljili smo se od bankomata.
Otišao je u kvart i kupio crack.
Uputili smo se na autocestu.
Otišla sam kući na ručak, što sam ponekad činila.
Sjedila sam za kuhinjskim stolom i jela sendvič kad mi je mobitel zazvonio.
Bio je to moj šef.
Tražio je da ostavim sve što radim,
odmah krenem na put
i odvezem se u gradić Leland u Mississippiju.
Razgovarala sam s prometnom patrolom Mississippija,
šerifovim uredom okruga Washington i policijom u Clevelandu.
Nakon pet minuta na autocesti 61
imala sam opis vozila.
Znala sam kako Karen izgleda.
Znala sam kako Scott Freeman izgleda.
Doslovno dvije minute poslije
prepoznala sam vozilo koje je odgovaralo opisu
i polako mu se približila.
Bilo mi je jasno da je Karen u vozilu.
Nikad neću zaboraviti izraz njezina lica.
Vidjela sam strah.
Nije me gledala. Zurila je naprijed.
Nije bilo razgovora.
I g. Freeman je gledao naprijed.
U tom trenutku moj šef je nazvao prometnu patrolu Mississippija.
Bilo je nekoliko jedinica u okolici.
Bili smo na autocesti. Odjednom je rekao:
„Prate nas.” Rekla sam: „O čemu govoriš?”
Tad sam ugledala mnoštvo policijskih auta.
Upalili su svjetla. Počeo je vikati.
Rekao je: „Daj mi minutu.”
Vozili smo se jako brzo. Vrištala sam.
Skrenuo je na izlaz s autoceste.
Čim je g. Freeman vidio jedinicu na autocesti,
znao je da znaju tko je on.
Znala je da ima nož.
Znala je da ga u svakom trenutku može izvući i ubiti je.
Bila je gotovo spašena,
ali u većoj opasnosti nego tijekom cijelog putovanja.
Odjednom su nas opkolili.
Otprilike 25 policajaca izašlo je iz vozila s oružjem u rukama.
Mislila sam: „Bože, umrijet ću.”
Tad su ga izvukli iz auta i bacili ga na tlo.
Divan zamjenik šerifa došao je i izvukao me.
Rekla sam mu:
„Imate pištolj? Ne puštajte me.”
Odveo me do vozila hitne pomoći.
Izmjerili su mi tlak. Bio je 250 sa 150.
Nisam htjela ići u bolnicu.
Rekla sam: „Neću ići. On ima pištolj. Ostat ću s njim.”
Uspio me smiriti.
Odveo me do auta Anne LaHaye, agentice FBI-a.
Smjestio me i rekao da sam na sigurnom.
Tako je završilo.
Primila sam poziv.
Nazvali su iz FBI-a. Rekli su: „Imamo Karen.
Imamo je, a Scott je u pritvoru.”
Pomislila sam: „Hvala Bogu.” Bio je to nevjerojatan osjećaj.
Kad su ga uhvatili, svi su bili sretni.
Bilo je to olakšanje.
Zapravo, bilo je jako emotivno.
Bilo je suza.
Policija je pretražila Scottov džip kad je završio u pritvoru.
Pronašli su preklopni nož u otvorenom položaju
u vratima s vozačeve strane.
Pronašli su uže. Pronašli su pokrivače.
Pronašli su limenku kojom se koristio za pušenje cracka.
To je jasno pokazalo policiji
da je Scott sve sam isplanirao.
Kad je uhićen, moj kapetan i poručnik zaključili su
da je previše traumatizirana.
Odlučili su da je neće staviti u avion,
nego da ćemo Jakari i ja otići po nju i vratiti je kući.
Karen je izgledala iscrpljeno i umorno.
Udobno smo je smjestili i odvezli je natrag u Daytonu.
Kad sam ugledala Karen, dugo sam je grlila.
Nisam je htjela pustiti.
Bio je to jako emotivan trenutak.
Scott Freeman osuđen je za uhođenje,
oružanu otmicu,
kršenje sudske zabrane zbog nasilja u obitelji
i kršenje uvjetne kazne.
Freeman je proglašen krivim po svim točkama optužnice
i osuđen na doživotnu kaznu zatvora.
Umro je u zatvoru 2025.
Karen je bila traumatizirana.
Sve ju je plašilo.
Čula bi neki zvuk i uplašila se.
Nismo smjeli glasno razgovarati pred njom.
Htjela je da stalno netko bude s njom.
Karen je mnogo toga pretrpjela.
Zašto se nije borila. Nije mogla.
Bila je paralizirana od straha.
Ljudi to ne shvaćaju.
Nakon svega što je preživjela, divim se snazi Karenine osobnosti.
Kad sam izlazila sa Scottom i primijetila znakove koje je pokazivao,
nisam znala da su to znakovi mogućeg obiteljskog nasilja.
U ono vrijeme to nije bilo često
i nije bilo razgovora u javnosti o tome kao sad.
Otad radim na sebi.
Postalo mi je jasno
da je ta situacija već od početka vodila u nasilje,
samo što nisam vidjela znakove upozorenja.
Sad sam odlično.
Sretna sam. Drukčije pristupam životu.
Sretna sam što sam živa. Vjerujte mi.
Svima govorim: „Život je prekratak.”
Prijevod titlova: Andrea Šimunić