Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
- Alene? - Det er et stykke kalksten.
Jeg købte dem til mig selv.
- Værsgo. Vil du have noget andet? - Nogle chips.
Venner! Giv en hånd med at få maden på bordet.
- Noget at drikke? - Pas på, lasagnen er varm.
- Pas på, I ikke brænder jer. - Pas på.
- Et let måltid! Jeg var på kur. - Hos Ferzan er det solide måltider.
- Tallerkener! - I må hente tallerkenerne.
- Tallerkener! Rejs jer op! - Jeg bærer ikke på noget.
- Jeg går nu. - Nej, bliv.
- De er her alle sammen. - Nej, du må ikke gå.
- Hvem har lyst til sprødt grønt? - Det har jeg.
- Du har noget at fortælle os, Ferzan. - Du er ikke på kur, men det er jeg.
Stefano, kom nu!
Lad os spise, så jeg kan fortælle jer grunden til alt dette.
- Mara har været her siden klokken syv. - Tak, Mara!
- Hun har været her siden klokken syv. - Alt for jer.
- Du er en 'MasterChef Celebrity'. - Er servietterne ikke her?
I går ringede jeg til Mara og sagde: "Vær sød at hjælpe mig."
"Jeg har inviteret mine skuespillerinder, fordi jeg vil lave en film med dem."
Med alle mine skuespillerinder. Der er nogen, der ikke er her.
Du vil bare kompensere for et hul i din karriere.
Her er tydeligvis to mænd, og der skal være ...
Der er en scene med Stefano og Vinicio, hvor...
- Nej, nej, nej. - ... hvor de er i ekstase?
Der er slet ikke noget, du forventer.
- Held og lykke, alle sammen. - Sæt dig ned!
Jeg skal nok forklare det hele.
Nej. Jeg vil ikke spille tante igen. Heller ikke bedstemor.
Jeg vil have dig til at spille mor.
Jeg gør dig til mor. Ved du hvis? Luisa og Jasmines.
- Så må du gøre mig ældre. - Det ved jeg.
- Se, hvordan de ser ud... - Jeg gør dem måske yngre.
- Det kræver et mirakel! - Ja, et mirakel.
Hvad vil du gøre med dette 'vaginodrom'?
Med hvad?
Når jeg ser alle de kvinder, spekulerer jeg på, hvad du vil gøre med de vaginaer.
Man kan ikke kalde en film for 'Vaginodrom'.
Jeg kan fortælle, at jeg gerne vil lave en film -
- hvor det er kvinders magt, kvinders arbejde...
- En science fiction, altså. - I er mine diamanter.
Og skål for diamanterne!
- For vaginodromerne! - Sikke en god idé!
- Vil du fortælle os mere? - Vi spiser, så fortæller jeg det hele.
Jeg har også nogle manus, I kan læse...
- Nu går jeg. - Nej! Igen?
Jeg mener det. Jeg føler mig tilovers.
Nej, bliv, mens vi skåler.
- Skål for kvinder! - Og for dem, der elsker dem!
Du kan ikke bare sådan ændre tingene uden at spørge. Forstår du det?
Spil ikke from over for mig. Alle de berømte skuespillere...
Men skulle du ikke lave middag til mig?
Det er min krop. Jeg bestemmer over den.
Frihed er at kunne gøre, hvad man vil.
- Den lyserøde diamant. - Jeg vidste ikke, hvor skør verden var.
Hvor mange tanker, talent og beslutsomhed, der lå bag.
Jeg ved stadig ikke, hvad jeg vil, men jeg vil være herinde hele mit liv.
Jeg er kusine til Carlotta, farveren.
Hun sagde, jeg skulle begynde her, hvis jeg vil være kostumier.
- Ærmet skal hænge lige. - Det har jeg sagt.
Gør det igen. Når man præsenterer sig, siger man først sit navn.
- Jeg hedder Giuseppina. - Det har vi forstået.
Og jeg studerede på Rosana Pistoleses akademi for mode og kostumedesign.
Akademiet for kostumedesign og mode, ikke omvendt. Nogen erfaring?
Nej, jeg er lige blevet færdig.
- Nederdelen er kort i siderne. - Ja, vi skal ordne sømmene.
Fiks det. Ved du så, hvem der lavede hovederne til Satyricon?
- Danilo Donati lavede kostumerne. - Smukt, Pauline. Godt arbejde.
Jeg spurgte ikke om kostumerne, men hovederne.
- Kender du Piero Tosi? - Ja, jeg har hørt om ham.
Du har kun hørt om ham?
Du kan samle resterne og reparere dem, hvis det er nødvendigt.
Nej, jeg vil være kostumier.
"Jeg" bruger vi ikke her. Her bruger vi "vi".
Og vi har brug for nogen til at sy ordentligt.
En god kostumier skal være en god syerske. Ellers kan du ikke instruere.
Gå op til Ennio, og få en kittel.
- Fausta? - Halsen er ikke rund.
- Vi har allerede syet den om to gange. - Den skal laves om.
- Det hestehår er umuligt. - Gør det for tredje gang.
Vores arbejde består af detaljer.
- Mina vil have den klar på lørdag. - Fredag er bedre, ikke?
- Så kan vi nå at rette til. - Mina klager aldrig.
Men det gør jeg.
Det ved jeg. Hvordan behandlede du den stakkels pige?
- Som hun fortjente. - Jeg kan ikke finde ham Ennio.
Hør selv...
- Er du stadig i køkkenet? - Vil du hjælpe?
- Hvis ikke det skal ligne en kantine. - Kommer dronningen af England?
Næsten.
- Har du spist? - Jeg kan ikke huske det.
I en vis alder er man nødt til at spise -
- ellers taber man sig og får rynker.
Du er vist ikke i farezonen så.
I min alder, nej. I din, jo.
Lad os holde fokus, ikke? Især i dag. Rank ryggen.
- Hvad laver du? - Samler rester op.
- Læg dem på gulvet, som om vi arbejder. - Vi arbejder faktisk!
- Gabriella? Hvad laver du? - Jeg gør Turandot færdig.
Kom med.
Kig ikke på kjolen. Den er ikke perfekt endnu.
- Jeg sagde det jo. - Det er ikke pointen.
Ennio? Når hun vil ind på kontoret, kommer du to gange og spørger -
- om du må forstyrre.
- Må jeg forstyrre, frue? - Nej, du skal spørge, og vi siger nej.
- Hun er åbenbart en hyæne. - Måske, men hun er dygtig.
Det bliver en Oscar.
- Hej! Goddag. - Goddag.
Nej, nej, nej! Fortsæt bare.
Fru Vega?
Fru Bianca Vega?
Vær venlig at komme med. De er ventet.
Det er en kæmpe film. Smuk, men stor.
Efter den anden Oscar fik Lorenzo carte blanche -
- så jeg står og skal forberede en film på tre uger, men...
- Tre uger? - Ja, tre uger, højst fire.
- Vi klarer det. - Så du har læst manuskriptet?
Jeg spørger også andre skræddere. I kan lave hovedpersonerne.
- Du kan få lavet hele filmen her. - Men måske skal vi se skitserne først.
Det siger sig selv.
- Må jeg forstyrre? - Nej! Men kom med en flaske mere.
Bianca, vi er beærede over at arbejde på den film sammen med dig.
Det er det 18. århundrede, men på en måde genopfundet.
Vi fokuserer på essensen.
Det skal være autentisk, ikke symbolsk.
Jeg vil have det geometrisk, men frem for alt... kropsligt.
Jeg vil have, at tekstilerne og formerne skal minde om kødets struktur.
De små rynker, vi har her...
I trappescenen falder kostumet sammen med hovedpersonen.
Giv mig nogle perler.
Det skal selvfølgelig være sensuelt -
- men målbevidst.
- Giver det mening? - Ja.
- Ja? - Ja.
Kom tættere på. Prøv at se.
Det er tydeligt, at vi er i midten af det 18. århundrede.
Men jeg vil ikke have noget forældet.
Brug så meget støv, som I vil -
- men det støv skal være selvlysende, lyst.
For mig er det her lyden af hendes sårede sjæl.
Hvordan skal vi montere perlerne? Med frynser?
Det ved jeg ikke. Har I nogen idéer?
- Hvem skal... Hvem er modisten? - Det er jeg. Paolina.
Paolina. Godt. Lad os udvide fontangen.
Fontangen bliver et symbol.
Den projicerer det, vi har indeni, og kaster det væk.
Uanset hvor blikket falder, peger kvinden altid mod himlen.
Mod det, vi ikke kan se, men alligevel opfatter.
Vi er forbundet med stjernerne.
Det er derfor, vi opfatter alt.
- Hun er utrolig, ikke? - Fascinerende. Strålende.
Jeg har hørt, hun er nymfoman. Og hun kan ikke finde en habil assistent.
Hun har boet i London, Paris og New York.
- Jeg har aldrig været uden for Rom. - Følg hende, hvis du vil rejse.
Rejse? Vi dør da her med alle de tasker og fontanger.
- Kom. - Jeg kommer for sent til bussen igen.
Paolina? Det er til Simone.
- Kys ham fra mig. - Tak, Silvana. Jeg er nødt til at løbe.
Vi ses i morgen. Jeg skal til Piazza Navona og have en drink.
- Nå, er det "en drink" nu? - Hun står ikke til ansvar for nogen.
- Hvem skal du stå til ansvar for? - Enker har da også ting at tænke på.
- Eleonora, bussen kommer. - Farvel, piger.
Sig mig, hvordan har Vittorio det?
- Han har det fint. - Er du sikker?
Han har det altså godt.
Han har et fint forhold til sin far. De er meget tætte.
Hvad er der galt, Nicoletta? Er det på grund af overarbejdet?
- Er du nervøs for din mands reaktion? - Nej.
Jeg prøvede bare at få styr på min tidsplan... Ikke andet.
- Men du har jo også dit at tænke på. - Jeg holder det for mig selv.
- Godt for dig. Vi ses, Eleonora. - Hej.
Vittorio?
Skat?
Vittorio?
Han har sprunget frokosten over igen.
- Ikke et ord fra dig? - I den alder gjorde jeg, som jeg ville.
Ja, men du gjorde det med dine venner. Måske med mig.
Vittorio kommer ikke ud fra det værelse. Han pjækker også fra skole.
- Det er ikke normalt! - Gud, du er så dramatisk.
Vittorio er helt normal. Det er bare en fase.
Ved du, hvad der skal ske nu? Jeg laver aftensmad, og du spiser.
Det gør din søn ikke. Og det er normalt?
- Hvor skal du hen? - Hjem. Alle er gået.
Har du ikke tænkt dig at blive og hjælpe mig?
- Lucio venter på mig. - Han kan spise alene for en gangs skyld.
Jeg troede...
Jeg håber ikke, det har fået for meget. Det var helt friskt.
En af mine patienters koner laver det. Han havde det med i eftermiddag.
Hun havde lavet det en time før.
Det smager godt.
Hvad er der?
Problemer på arbejdet? Alberta? Har I skændtes? Problemer med syerskerne?
Nej.
Sig ikke, at du gik tilbage til dem.
Sig ikke, at du plagede vidnerne igen.
Lad os bare spise.
Tjek, om det hele er der, og kør det til opbevaring.
- Kør det til opbevaring. - Ja.
- For mørkt. - Nej. Det er det ikke.
- Det bliver lysere, når det køler ned. - Nej.
- Jeg sværger. - Lad være med det.
Hvornår har du bestilt alt det her?
- Jeg vidste, at hun ville hyre os. - Du er sindssyg.
Så du skitserne? Det var den eneste mulighed.
- Lad os så få hjælp med regnskabet. - Det kan vi selv ordne.
- Vi er nødt til at uddelegere. - Ennio, aftal et møde med produktionen.
- Noteret. - Aftal det, sagde jeg.
Jeg aftaler det.
- Alberta... - Tjek, hvor meget taft vi har.
Jeg kontrollerer brokaden.
- Hvad med perlerne? - Vi vælger perlerne senere.
"Perlerne... Mine døtre monterer dem."
Gabriella, taler du stadig om far?
Vi brugte et helt liv på at montere perler. Du hadede det.
Bianca spørger efter perler, og hvad gør du? Monterer perler.
Mig? Nej, det gør syerskerne.
Hvornår? De er i gang med tre film. Du har lige tilføjet en.
Vi behøvede kun at lave hovedrollen. Nu er det alle rollerne.
Kan du tælle taften? Så gør det!
Hvor vil du lave de kostumer?
Vi rydder det hele og gør plads til Bianca Vegas kostumer.
- Hvem rydder det? - De fyre der.
- Tag det ned, og bær det nedenunder. - Ja, lad os dog skille hele butikken ad.
De skal være på Teatro Valle om en time.
Selvfølgelig, fru Gabriella. Kom så, Rosa.
Åh gud. Det føles så godt. Jeg har ikke gjort det her i ti år.
Ja. Hvad ved amerikanerne om det?
Gianni, skulder til håndled, 71.
Giuseppina, hvad synes du om det 18. århundrede?
Vågn op, ellers finder du aldrig en kæreste.
Paolina, kan jeg give ham til Giuseppina?
Hun har allerede et lille barn.
Så er det tid til et stort barn. Jeg mener det alvorligt.
Undskyld mig, unge mand.
Hvilket kostume vil du have på? En adelsmands eller en bondes?
Du ved det ikke? Du har jo en adelsmands ansigt...
- Men en bondes røv, hva'? - Ja. Et rent paradis.
Hej, du! Kom lige her. Stil dig her.
Lad mig se. Drej rundt.
Langsomt. Som en spilledåse. Den anden vej.
- Adelsmand eller bonde? - Glem det.
Nina! Vis lidt tilbageholdenhed.
Jeg har ikke sprunget på bønder i lang tid.
Hvis Vega kunne høre dig...
- Nicoletta? Alt godt? - Ja.
Du har jo allerede en lækkerbisken derhjemme.
Jeg har haft en hård dag på arbejdet.
- Du må være sulten. - Ja.
Du har svinet tallerkenen til.
Den risotto er elendig.
Er du bange?
Mærk, om den er for varm.
Mærk, om det er for varmt!
Det er for varmt, og det er noget lort.
Hvorfor har jeg en kone? Fortæl mig det.
Undskyld, Bruno, vi havde problemer med sk...
Hvad fanden har skrædderiet med min risotto at gøre?
Hvad?
- Lad være... - Kom her!
Nej, jeg beder dig!
I morgen er du hjemme klokken fem, og du laver noget ordentligt mad.
Hvis du kommer et sekund for sent, slår jeg dig ihjel. Hvor fører brønden hen?
Til Tiberen! Ingen vil nogensinde finde dig. Ingen!
- Forstår du det? - Ja.
Plastforhæng fra slagterbutikken.
Det holder rummene kolde, når slagterne kommer og går.
- Vil du have det i stedet for perler? - Ja, vi laver plastiklameller af det.
- Som en rustning på hjertet. - Som regn.
- En flod. - Et vandfald af smeltende lava.
Kom i gang med arbejdet.
Vær forsigtig, jeg vil have dem meget tynde.
20, måske 15 centimeter.
Se. Så tynde.
Forskellige længder. Men på en organisk måde.
En længere en...
- Hvad? - Jeg kan godt lide det.
Hvad ligner underkjolen? Jeg tænkte på et bur, da jeg tegnede den.
Den er perfekt.
Det er sådan, hovedpersonen har det. Både hendes krop og sjæl er indespærret.
Det er ikke glade dage.
Den er fantastisk.
Bare sæt dig ned, og opfør dig ordentligt. Og lad være med at røre ved noget.
- Bianca Vega er et geni. - Vi har brug for hænder.
Ikke kun Eleonora, Roms bedste syerske.
Grin bare. Jeg er den eneste, der laver lametta.
Nicoletta, Paolina. Gå op til Gabriella om fem minutter.
- Hvad er det? - Det er... Paolinas søn.
Han hjælper os om eftermiddagen.
Det er ikke en børnehave. Find en løsning.
- Forstået? - Ja.
Vær en god dreng, Simone. Mor kommer, så snart hun kan.
Sæt dig her, Simone. Du har dit hæfte og dine blyanter.
Du kan lege med knapperne. Se, hvor farverige de er.
Og en meget vigtig ting, Simone.
Hvis nogen, du ikke kender, kommer ind, skal du gemme dig med det samme.
Du skal gemme dig med det samme. Derinde, okay?
Jeg kommer med en mellemmad til dig, og mor kommer, så snart hun kan.
Det her med Simone gør mig nervøs.
- Ja, men du er nødt til at gøre noget. - Jeg er ludfattig.
Sælg noget.
Hun har lige sagt, at hun er fattig. Hvad skal hun sælge? Simone?
Hold mund. Tag dig ikke af den smukke vaskekone.
Jeg vasker ikke, jeg farver. Og jeg kan godt lide det.
- Da jeg var ung og smuk... - "... var jeg varietédanser..."
Ja, jeg var varietédanser. Jeg havde det sjovt.
Jeg sad ikke her og lavede mad til døgenigte.
Og alligevel er du her og renser grøntsager.
Det er sandt.
Du ved, tiden går... Man bliver gammel...
Ingen vil have en længere...
Og min kæreste forlod mig.
Han var fabrikant. Han droppede mig pludselig.
Sådan gik det, Paolina.
Han trak ikke bare tæppet væk under mine fødder.
Han gik videre og skar mine fødder af.
Men din tunge... Ingen vil nogensinde skære den af.
Hun skal altid være den kloge.
Man skal gøre noget. Man skal aldrig bare finde sig i ting.
Når du er ensom, når du er flad, når du har mistet alt håb...
Du er nødt til at gøre noget, Paolina. Hør nu på mig.
- Må jeg, mine damer? - Hvorfor så formel?
- Giuseppina, hjælp drengene ud. - Ja. Denne vej.
- Sætter vi det sådan her? - Ja.
- Farvel, de damer. - Du er en genganger, knægt.
- Jeg hørte en af jer synge. - Ikke mig.
- Dig? - Ja.
Syng.
Jeg vil gerne høre en sang.
Syng.
- Det var... - Fortsæt.
I går aftes
Talte jeg med mine venner
Ja. Fortsæt!
Vi grinede
Og du
Du kom
Du kiggede på mig og så
Alt har ændret sig for mig
Du sprængte vej til mit hjerte Lige pludselig
Jeg ved ikke, hvorfor
Lige pludselig
Måske fordi du kiggede på mig
Som ingen nogensinde har gjort det
Jeg føler mig i live
Lige pludselig på grund af dig
Tak. Du kan gå.
Tilbage til arbejdet! Vær stille. Måske hørte frøken Roberta os.
Farvel.
I hører fra os, tak.
Det skal være som en dæmning, der blokerer enhver tanke...
Hvad er det? Ligner det en dæmning? Det er ikke engang en port!
- Kom nu! - Det er et mønster.
- Vi bruger et andet stof. - Hvilket? Det har en kompleks struktur.
- Gazar. - Selvfølgelig, Cristóbal.
Hvem er Cristóbal?
- Balenciaga. - Han døde desværre.
Den er slap. Det burde den ikke være, men den er slap.
Lys.
Lys. Lys... Tak.
Lys. Pak alle karamellerne ud.
- Pak dem ud. - Se her, Roberta.
Vi laver nogle rosetter. Sådan her.
Bliv ved med at lave rosetter. Sådan.
Forsigtig. Jeg er så skrøbelig. Tak.
Sådan.
- Hvordan er det? - Jeg ved ikke, om det virker.
- Det er lidt... - Nej, vent. Lidt hvad?
- Får den mig til at se tyk ud? - Nej, Alida. Bare rolig.
- Vi kan se din sjæl. - Min sjæl. Og alligevel...
- Den er tynd. - Se på dig selv.
- Er vi færdige? Må jeg vende mig om? - Ja.
Nej, altså...
Det minder mig om...
... vissent græs. Det er perfekt, Franca.
Vi håber, instruktøren kan se det. Og Samuel Beckett. Han skrev stykket.
- Dramatikere er til for at blive forrådt. - Kunst er det rene forræderi.
- Jeg håber ikke, at jeg overdrev. - Den er perfekt, piger.
- Du skal have den her på. - Hvad er det?
- Tag den på. - Den her?
- Selvfølgelig. - Er du sindssyg?
Tror du virkelig, at en skuespillerinde kan spille med den her på hovedet?
Godmorgen, Alida. Må jeg stjæle Gabriella et øjeblik?
- Ja. - Undskyld mig.
Du ser fantastisk ud.
- Kom i gang. Sofia Volpi er på vej. - Hold nu kæft.
- Giv mig den. - Så hvad er problemet?
- De kan ikke mødes. - Jeg skal gøre min prøvning færdig.
Min kære, du er...
- En vision. - Tak, min kære.
- Skynd dig. - Tak. Tak, Alberta.
- Meget smukt. - Skal jeg beholde den? Kan du lide den?
- Her er hun. - Velkommen tilbage.
Denne vej.
- 70. - Skriv 65.
Hvor vanvittigt. Jeg er så heldig at kunne bære disse skøre kjoler.
- 62. - Tænk engang...
Jeg ville have taget jobbet alene på grund af dem.
Da jeg så Katharine Hepburn, Bette Davis, misundte jeg dem.
Hvorfor? Du har ikke nogen at misunde.
- Du står ikke tilbage for dem. - Åh, kom nu.
- Din ring er smuk. - Nej!
- Hvad? - Tre syersker bringer uheld.
- Hvad hedder du? - Giuseppina.
Hvad laver du her? Gå nu.
Det er ringens skyld. Jeg sagde til Burt, at den er for stor.
Undskyld, den er ikke for stor. Med de kurver er han en heldig mand.
Men hans kurver...
Kurver er alt, frue.
Undskyld afbrydelsen. Jeg har akut brug for Eleonora.
Undskyld mig.
- Hvad laver I her? - Vi venter.
- Venter på hvad? - Giuseppina.
- Jer begge to? - Ja.
Vores lille Giuseppina.
Hvorfor er den lukket? Hey! Hvad sker der?
- Eleonoras niece har fået tæsk. - Af politiet.
- Åh gud. Hvad har du gjort? - En demonstration.
- Idiot. - Vi havde da vores 68'ere.
- Det er jeg for ung til. - Hvorfor kom du herhen?
De jagtede mig. Du er min tante! Hjælp mig nu bare.
Hold kæft. Nicoletta, luk døren. Og dig, hold øje med den dør.
- Jeg ringer til din mor. - Jeg tager ikke hjem!
- Jeg tager hjem til dig. - Nej! Ikke hos mig.
- De vil også lede efter hende der. - Sandt nok.
Så bliver jeg her. Bare et par dage. Hjælp mig, tante!
- Vi må da hjælpe hende. - Hun kan sove i omklædningsrummet.
Frøken Alberta kigger aldrig derind.
Hjælp mig. Jeg skal nok være stille.
Vi har et barn i knaprummet og dig i omklædningsrummet.
- Det er ikke et herberg. - Hvad siger du, Ennio?
Jeg har ikke set noget. Jeg har ikke hørt noget. Jeg går nu.
Han ser, hører og forstår ingenting. Som havde en mand født ham.
- Du er sent på den. - Jeg måtte hjælpe min niece.
Det er så venligt af dig at tilbyde at reparere mit vindue.
Det er en fornøjelse, fru Eleonora. Nu skal jeg også ordne dig.
Hvem har lavet dem?
Jeg ved det ikke.
Piger! Piger, kom herind!
Kom nu.
Hvem har lavet den?
Vær ikke bange. Det er genialt.
Et snøreliv, der forvandler sig selv og bliver til...
Ja, nærmest en vagina. Hvem har lavet det?
Se på mig.
De har ikke lavet det.
- Jeg har en aftale. - Kom her.
Ennio? Havde vi ikke en aftale?
Jo, frue. Hr. Cavani.
Giv mig fem minutter.
- Vil du følge ham op til mit kontor? - Ja, frue.
Hvad sker der?
Kom ind.
Hr. Cavani.
- Godmorgen. - Godmorgen. Gabriella Canova.
Leonardo Cavani fra investeringsselskabet Cavani-Sartòr.
Min søster Alberta.
Vi vil gerne investere i jeres skrædderi.
Det her er bare en forespørgsel, om I er interesseret i et samarbejde.
Det, vi foreslår, er økonomisk støtte til at hjælpe jer med at vokse og udvide.
Vi kan komme med et officielt tilbud.
Vi er smigrede. Men vi er nødt til at tale sammen.
- Ja. - Vi giver dig besked.
Gabriella, vil du venligst følge Cavani ud? Jeg har travlt.
Hr. Cavani? Kom med mig.
Tak.
Undskyld mig.
Alberta! Jeg ville se dig igen. Det var derfor, jeg kom.
Måske greb jeg det forkert an.
Da jeg så dit navn på listen over mulige investeringer, tabte jeg hovedet.
Jeg er aldrig holdt op med at tænke på dig.
- Hvis jeg bare kunne have... - Hvad?
Du ville ikke have ladet mig vente så længe på stationen i Paris?
Hvor mange år er det siden?
15?
18?
Jeg ved det ikke. Jeg kan ikke huske det.
Jeg kan kun huske det ur.
Jeg kiggede på det i timevis.
Ventede på, at du kom.
Så husker jeg, at jeg gik.
Jo længere jeg kom væk fra uret ...
Desto mere forstod jeg, at du havde truffet dit valg.
Det var ikke let.
Jeg kunne ikke komme den dag.
Jeg ville gerne have forklaret det.
Men jeg fandt dig aldrig igen.
Mit hjerte holdt op med at vente.
Jeg ved ikke med dig, men jeg er præcis, hvor jeg gerne vil være.
Hvis du ikke har noget imod det, så skal jeg arbejde.
Eleonora?
Nina?
Undskyld mig, men jeg må passe mit arbejde.
Gabriella?
Gabriella!
Vil du have noget at spise? Det er frokosttid.
Nej tak.
Silvana.
Jeg spørger aldrig, hvordan du har det. Er du okay?
Alt er fint. Jeg har det fint.
Du skal ikke bekymre dig om mig.
Jeg plejede at...
Jeg plejede altid at komme og besøge dig.
Og...
Det er ikke nødvendigt at se hinanden, når vi holder af hinanden.
Du havde ret, fru Olga. Jeg endte med at forlade hende.
Du stoppede ikke engang op, for du har allerede en anden kvinde.
Hvad kan jeg gøre? Jeg er forelsket i kærligheden.
- Er den her ældre end dig? - Ja, fire år ældre.
Det er godt.
Du starter med fire, og du ender måske med 40.
Det ser da kun ud som ti.
- Du er virkelig sød, Andrea. - Du er en bedårende kvinde.
Okay, jeg vil lade jer bestemme jer.
Hvad har du taget i dag, tante? Er det pillerne? En ny kur?
Hvorfor? Jeg har det helt fint.
Jeg er også næsten forlovet.
I skal ikke spille hellige.
Med alle de berømte skuespillere, der går nøgne rundt i jeres skrædderi...
Hvem ved så, hvad I laver?
- Der er ikke noget at fortælle. - Vi arbejder.
Der var noget turbulens for nylig.
Især for vores Alberta.
En flot mand kom forbi med et økonomisk tilbud.
- Han var bare en gammel ven. - Hvem?
Leonardo Cavani.
Leonardo Cavani? Manden fra Paris?
Er det ham fra Paris?
Ja, vi mødtes, da jeg arbejdede hos Balenciaga.
- Hvorfor sagde du ikke det? - Hvilken forskel havde det gjort?
Ingen for mig, men jeg kunne have stået ved din side.
- Du stod lige ved siden af mig. - Hun er rap i replikken.
- Piger... - Hun spiller rollen... Hør lige.
Hun spiller den ulykkelige, forladte rolle.
Før jeres mor døde, bad hun mig om én ting.
Aldrig at lade jer skændes. Aldrig.
Man kan skændes med fædre, kærester, brødre, men ikke med søstre.
Heller ikke med tanter.
Kom så, piger.
Skål.
Du måtte ikke røre noget, og så begynder du at lege designer.
- Det er Burt, Sofias forlovede. - Ja, det er ham!
- Har han en anden? De skulle giftes. - Stakkel. Hun var så glad.
- Hun er også en af os. - Hun er også utro.
- Det er alligevel bare noget vrøvl. - Vi kan godt lide at sladre af og til.
- Vi kan godt lide sladder! - Men vi kan bedst lide din pasta.
Tak skal du have! Der er mere.
- Der er også noget til Simone. - Tak.
Nicoletta?
- Er alt i orden derhjemme? - Ja, det er det.
- Hvad er der sket med din læbe? - Jeg blev bidt af et insekt i aftes.
Jeg har kløet i det. Kan man se det?
Et insekt med overskæg?
Måske var det en edderkop. Jeg ved det ikke.
Her, skat. Læg lidt sminke på, så det ikke kan ses.
Tak, Nina.
Vi burde slå dem ihjel ved fødslen, de der edderkopper med overskæg.
- Har de ikke opfundet en spray? - Ikke endnu, desværre.
Kom så, piger. Spis op.
- Værsgo. - Det er ikke Mountbatten-pink.
- Heller ikke det. - Måske i lyset...
Nej, det er det ikke.
Jeg ved det. Jeg har prøvet alt, frøken, det vil bare ikke lykkes.
Måske kunne vi, med alt det rod, genbruge sidste års duge.
Duge skal skiftes hvert år.
Vi dropper ikke traditionen i år, om ikke andet så på grund af overtro.
- Hvad skal jeg gøre? - Prøv igen.
Hvor langt er du med invitationerne?
Et dårligt sted. I dette øjeblik går vi glip af skrædderens frokost.
- Af sted. - Undskyld, jeg blev distraheret.
Den frokost er vigtig. For os, skrædderiet og vores samarbejdspartnere.
- Der er flere Oscars end knapper her. - Her er jeg.
- Bianca. - Godaften.
- Kom, lad mig vise dig stoffet. - Nej...
Mikado.
Åh, min gud!
Det er perfekt. Godt gået, piger. Det er smukt.
Du er fantastisk. Godt gået.
Nej.
Hvad fanden har I gjort? Hvad er det her for noget?
Hvad fanden er det her?
Det her er film. Det kaldes spillefilm. Det er ikke en dokumentar.
I tog for givet, at krinolinen skulle være klassisk.
Så I skitsen?
Alle sammen, stil jer her.
Jeg skitserede den med en buet åbning i midten.
Som Borrominis bygningsværker byder jer velkommen og beskytter jer -
- og I laver en blok dækket af det her skide tyl!
- Det er min skyld... - Ti stille.
Hold kæft!
Kostumet er ikke kun til at klæde karakteren på.
Det lader skuespilleren træde ind i karakteren.
Hvordan fanden skal skuespillerinden være i karakteren -
- hvis hun ikke engang kan sidde eller pisse frit?
Det er en kvinde, som i det 18. århundrede -
- som i stedet for at gifte sig med en mand, hun ikke elsker, opgiver alt!
Så tror I, at denne karakter ville opgive sin frihed? Svar mig!
Det, jeg er ude efter...
Skuespillerinden er nødt til at mærke det her.
Mellem sine ben.
Og den skal være rød!
- Som kjolen? - Ikke som kjolen, som blod!
Kom så, lav det om. Gør præcis, som Bianca sagde.
I skal ikke tage initiativ! Kig på skitserne.
Skal jeg altid tjekke alt?
Jeg er ligeglad med, hvor sent det bliver. I bliver her!
Jeg er straks tilbage.
Flot!
- Tak. - Mener du det? Hva'?
- Hvad vil du gerne høre? - Sig undskyld til dem.
- Ikke flere dumme initiativer. - Er de dumme? De knokler hele dagen.
- Du tramper på folk. - Vel gør jeg ej.
Nej? Verden er en måtte, du tramper på, for at få skidtet af skoene.
Vi har slidt for at få råd til de sko. Jeg gør dem rene, hvor jeg vil.
- Det er en forfærdelig tanke. - Hvorfor forsvarede du dem ikke?
Svaghed er et træk i vores familie, som jeg var så heldig ikke at arve.
Okay. Du har arvet andre ting.
Du er blevet kold og fjern. Nådesløs.
Denne kolde, nådesløse kvinde tog dig væk fra det landsbyhul.
- Ellers var du stadig fars tjener. - Jeg slap væk på mine egne ben.
Dem brugte du ikke, da Olga ville have dig til at studere i Rom.
- Mor havde været død i mindre end et år. - Ville du også have dit liv ødelagt?
- Jeg blev ikke for hans skyld. - Nej?
Hvorfor blev du så?
Fortæl mig det. Hvorfor blev du?
For din skyld.
Giv det her til syerskerne.
Okay. Jeg ville ikke have jer alle sammen her, som de andre gange.
Jeg ville gerne forstå dynamikken.
Din rolle. Din søsters rolle.
Det forhold, du har til din mor, din far, perlerne...
Det faktum, at du kom til Rom for at skabe det...
For at skabe denne...
Det skrædderi i den bygning, som tante Olga efterlod dig...
Hvem er hendes søster egentlig...?
Du ser lidt underlig ud. Hvorfor? Hvad sker der?
- Nej. - Ja.
- Generer det dig at være deres mor? - Nej.
Vil du hellere have Albertas rolle? Det kan vi ordne.
Nej. Jeg...
Jeg kan ikke lave filmen, Ferzan.
Der er en af mine kære venner, som er meget syg.
Hun er alene, uden nogen til at hjælpe eller tage sig af hende.
Og... Ja, sådan er det. Jeg er virkelig ked af det.
Det er jeg ked af.
Det sker...
Jeg mener... Man er nødt til at tage sig af andre.
Det er ikke nemt, når folk er syge, og man må lade, som om alt er i orden.
Man spiller skuespil i det virkelige liv. Jeg gjorde det også med min mor.
Jeg fortalte hende ikke, hvad hun fejlede. Jeg kunne pjatte med hende.
Lave sjov med hende. Hun vidste ikke, at hun havde så lidt tid tilbage.
Jeg synes, det er smukt. Man behøver ikke altid at fortælle folk, hvad de fejler.
- Min mor vidste det heller ikke. - Der ser du.
- Er alle kostumierer sådan? - Nej.
- De er alle skøre på hver sin måde. - Måske har jeg ikke lyst til at være det.
Åh gud!
Nicoletta. Hvad sker der?
- Nicoletta? Nu er det nok. - Hvad gjorde han denne gang?
Sidst var det insektet, så trapperne. Dårlige undskyldninger!
Samme undskyldninger, jeg kom med.
På hospitalet indså jeg, at hvis jeg tog hjem, var det slut.
Vil du redde dig selv?
Fortæl os præcis, hvad der skete. Vi kan jo hjælpe dig.
Det er bare... Han siger, at jeg ikke er en kone. At jeg ikke er...
Hvis jeg ikke holder op med at arbejde, vil han...
- Vil han hvad? - Hvad?
Der er en dyb brønd i vores have. Han sagde, at han ville smide mig i den.
Jeg ville ende i Tiberen, og ingen ville finde mig!
- Nicoletta, du tager ikke hjem i aften. - Du kommer hjem til os.
Jeg er nødt til at tage hjem. Du ved, hvad der sker, hvis jeg ikke gør.
Jeg er nødt til at tage hjem. Jeg kan ikke skride...
- Jeg kan ikke... - Så er du nødt til at dræbe ham.
Vi har set for mange kvinder blive dræbt, Nicoletta.
Vi tager hjem til dig. Vi smider ham i brønden, okay?
Han ender i Tiberen, ikke dig.
Nicoletta. Se på os.
Vi er som myrer. Det virker, som om vi er ubetydelige, men sammen...
Sammen kan vi slå ham ihjel, okay?
Hvad skal jeg sige til folk?
Hvad skal jeg sige til naboerne? Hvor blev min mand af?
Du fortæller dem, at han gik ud for at købe cigaretter...
... og aldrig kom tilbage.
Nemlig.
- I er sindssyge. - Jeg ringer til dig hver aften.
Hvis du siger "lyserøde knapper", betyder det, at alt er fint.
Hvis du siger "blå knapper"...
Så kommer vi alle sammen med lynets hast.
- Okay? - Ja.
Hej. Der er kommet blomster til dig.
De er fra... Leonardo Cavani. Her er kortet.
Middagen er klar. Spis, før det bliver koldt.
- Hør... - Ikke så sent, Alberta.
Det handler om frokosten. Der er 40 gæster.
- Og? - Kan du klare det?
Jeg har holdt dig ud i hvor lang tid?
- 12 år? - Lidt mere, tror jeg.
Selvfølgelig kan jeg klare det.
- Spis, ellers bliver det koldt. Godnat. - Godnat.
En fin forestilling gør alle glade
En dejlig dårlig smag Slutningen af det 19. århundrede
Der er studerende her Unge soldater
Emanciperede kvinder med slanke cigaretter
- Hvor er du, skat? - I køkkenet.
- Det forklarer den dejlige duft! - Se, hvad jeg har lavet.
Farsbrød... og kirsebærtærte.
- Flot. - Jeg er ikke så god som dig.
Du er meget dygtig.
Hvad er det?
- Kan du lide den? - Den er smuk. Hvad er det?
En model, vi arbejder på i værkstedet.
Bianca Vega var der. Jeg spiste Amelias karameller, du ved...
Alberta og jeg har dem overalt.
Hun sagde: "Giv mig papiret" -
- og så tog vi papirerne af og satte dem på skørtet.
Hun ville have kunnet lide det, ikke?
Det er smukt.
- Har du brug for hjælp? - Ja.
Jeg tænkte... Måske har du lyst til at tage et bad?
Hva'? Bare for at blive frisk, skat.
Badeværelset er klar. Håndklædet.
Og din yndlingssæbe.
Det har jeg ikke lyst til.
Vil du se fjernsyn med mig og far?
Hva'?
Sidde lidt i sofaen med os?
Hallo? Ja, Fausta.
Ja, knapperne sover. Tak. Farvel.
- Hvem fanden er du? - Beatrice Dalconte.
Jeg er Eleonoras niece.
- Hvad laver du her? - Politiet var efter mig.
Jeg vidste ikke, hvor jeg skulle gå hen.
Vær sød ikke at fyre hende.
Det er min skyld. Jeg insisterede på at blive.
Hvis politiet finder dig her, lukker de skrædderiet.
- Hvad har du gjort? - Ikke noget. De angreb os!
Jeg burde anmelde dig.
Bliv der!
- Hallo? - Eleonora, jeg er i skrædderiet.
En pige her påstår, at hun er din niece.
- Kan du bekræfte det? - Ja. Undskyld, frøken Alberta.
Hun er min søsters datter, en taber.
- Er du kostumier? - Absolut ikke.
- Jeg tager det af... - Rør ikke ved noget.
Hvorfor ændrede du kostumerne? Hvad laver du med den her?
Jeg hørte, at hovedpersonen står over for sin far i den kjole.
Jeg ville øge afstanden mellem dem. Ved at tilføje flere lag og volumen.
Ligesom når kvinder lægger sig ud. De distancerer sig fra verden.
Jeg tror, det er en form for beskyttelse.
- Hvad kan jeg gøre? - Ikke noget.
Du møder kl. 8.30 i morgen sammen med de andre. Du begynder at sy.
- Hun er ikke skabt til jobbet. - Lad mig om at bedømme det.
Hvad er det, du har på?
Jeg fandt det derinde.
Find et sted at bo i morgen. Det er ikke et hotel.
I morgen 8.30 sammen med alle de andre.
Kjolen er fin. Meget, meget flot. Det er genialt.
Hun skal have følelsen af at bære noget tungt på de trapper.
Korsettet giver en fornemmelse af tyngde. Du kan ikke se det for dig -
- uden skuespillerinde, uden trappe. Du vil se det senere.
Jeg ser det senere. Altid senere.
Jeg vil se det tidligere. Jeg vil ikke vide, at tyngden er der, jeg vil se den.
Hvad med et slør?
Nej, Lorenzo, det er gammelt og banalt. Vi har set det tusind gange i film.
Jeg giver det tyngde. Men jeg ændrer ikke skørtets struktur.
- Okay... - Stol på mig!
Gør, hvad du vil, som altid.
Jeg vil gerne se det, før jeg går på settet.
Bare rolig. Skuespillerinden har allerede prøvet den.
Det ved jeg. Men jeg vil gerne se den på hende.
- Med et slør. - Ikke noget slør.
Giv mig lidt tid, så finder jeg en løsning.
- Hvor lang tid? - Ikke meget.
Selvfølgelig.
Godt arbejde, forresten.
Bruno?
- Gud, du skræmte mig. - Skulle du ikke være hjemme klokken fem?
Undskyld.
Din arm gør ondt, og alligevel gik du på arbejde.
Det gør lidt ondt, men jeg gik.
Skal jeg ødelægge den, så du ikke kan arbejde mere?
Bruno, vær sød at stoppe.
Og hvad hvis jeg ikke gør?
Så forlader jeg dig.
Hvad? Kom her og sig det igen.
Jeg sagde, kom her og sig det igen.
Ved du, hvor du skal hen nu? Hva'?
Ved du, hvor du skal hen? Du ved, hvor du skal hen nu, ikke?
Du ved det, gør du ikke?
- Hallo? - Nicole, du skræmte mig.
- Hvilke knapper skal du bruge? - Blå knapper.
- Blå knapper? - Lyserøde.
Lyserøde, lyserøde.
- Er du okay? - Ja.
Jeg har det fint, Fausta. Hej. Vi ses i morgen.
Hej, hej.
Undskyld, jeg har en pakke til fru Canova.
- Giv mig den. - Er du fru Canova?
Ja, jeg er.
- Sikkert. Samme frisure. - Pas dit arbejde.
- Ennio? Hvor gemmer den dreng sig? - Hvor skulle jeg vide det fra?
- Hav en god dag. - Ennio?
- Arbejder du på konditoriet? - Ja. Leverancer og vedligehold.
Vi har brug for noget vedligehold her.
Der er masser af kagedåser, som skal støves af.
- Her er jeg. - Ennio, værsgo.
Giv den her til fru Canova. Af sted.
Okay. Farvel.
Undskyld. Hvad hedder du?
Diego.
- Fausta. - Det er mig en fornøjelse.
Diego.
Ryger du?
Ja.
Interessant.
Giv Silvana i køkkenet de søde sager. Hun kan servere dem til kaffen.
Javel.
- Må jeg spørge dig om noget? - Værsgo.
- Det her er en broche. - Det kan jeg godt se.
Den er meget kostbar. Det er det eneste, jeg har tilbage fra Simones far.
Han gav mig den, før han rejste. Han var tyrkisk ingeniør.
Han var en god mand.
Den er vigtig for mig, men jeg er nødt til at sælge den.
Jeg er bange for at få for lidt for den på Via dei Pettinari.
Så vi skal gøre det?
Sagen er...
Jeg ville være glad, hvis du kunne sælge den til en god pris.
Hvis det overhovedet er muligt.
Jeg kan vise den til en leverandør. Hvor mange penge har du brug for?
Jeg skal betale for skolemad. Skoleting. Kitlen...
Det er en gang om året, men mad og kladdehæfter er månedligt.
Okay, jeg har forstået det.
Jeg får den vurderet.
- Tak. - Velbekomme.
- Hvad står der? - Hvilket?
Hvad skrev han?
Ikke noget.
Nå? Vil du byde mig en cigaret?
Kun hvis vi spiser middag. Hos dig.
Det kommer an på, hvor mange cigaretter du har.
- Hvorfor? - Der er mange af os.
- Hvor mange? - Mange. Man kan ikke tælle pæne ting.
Få jer et liv.
- Må jeg sige noget? - Ikke nu.
- Hvad hedder du? - Beatrice.
Det var hende, der lavede korsetterne. Dem, der lignede vaginaer.
Kom her. Kom her.
Tal til mig.
Jeg tænkte... Vi kunne lave en slags kappe.
Monter den bagpå, så den rører ved trappen.
Det hedder en adrienne, okay?
Vi ændrer ikke skørtets form -
- men vi gør kjolen tungere, som instruktøren sagde.
- Hvad synes du? - Jeg ved det ikke.
Jeg kunne acceptere en adrienne i stedet for sløret, men...
Hvad tænker du, Gabriella?
Gabriella?
- Hvad? - Hvad synes du?
Jeg fulgte ikke med.
Jeg giver fortabt. Jeg skulle aldrig have sagt ja.
Vi filmer i morgen. Hvad hvis jeg går på settet og finder ud af, de er ændret?
Lav dem præcis, som de blev tegnet, forstået?
Hvad er det?
Hvad er det her? En kappe? Jeg bad om et slør!
En kappe til den sidste scene? Hun er ikke en heks!
- Det er helt forkert! - Hold op med at råbe!
Gabriella.
Hvor vover du?
Undskyld.
- Undskyld. - Ved du hvad, Lorenzo?
Jeg tror, du er bange for den her film.
Hvor skal hun hen?
Kom med mig.
Flyt dig.
- Er du okay? - Jeg har gjort det helt forkert.
- Han har ret. Det hele er noget lort. - Han har ikke ret.
Det er min skyld. Jeg foreslog kappen. Jeg skulle have holdt min mund.
Folk begår fejl.
Fejl er ikke problemet. Problemet er mig.
Hver gang jeg begår en fejl...
Jeg sætter spørgsmålstegn ved alt.
Også da jeg fik min Oscar.
Det var sådan, jeg havde det.
Jeg føler mig altid utilstrækkelig.
Jeg gik mod scenen...
Jeg kunne mærke alles øjne på mig.
Jeg tænkte: "Hvornår fanden indser I, at jeg ikke er noget værd?"
Jeg er ikke en skid værd.
Laver du sjov? Du er Bianca Vega.
En af de bedste kostumierer i verden.
Jeg er ingenting.
Vi er ingenting...
... men vi er alt.
Vi er ingenting, men vi er alt...
Frøken Alberta. Undskyld mig.
- Jeg har fundet den. - Hvad har du fundet?
Jeg prøvede tusind gange, og det blev bare ikke rigtigt.
For det er ikke året for...
- Mountbatten-pink, ja. - Det er ikke året for det.
De damer...
Diamantrosa.
Hva'?
Godt arbejde.
Det er det, vi er.
Diamanter.
- Sover du her nu igen? - Nej.
Undskyld. Jeg ville bare forfølge en tanke...
- Hvis det er i orden? - Har du spist?
- Silvana... - Selvfølgelig.
Gå hjem, det er sent. Vi ses i morgen tidlig.
Frøken Alberta?
Tak.
- Har du prøvet at kalde på Vittorio? - Ja. Han kommer ikke.
Er det alt? Prøv at kalde på ham igen.
- Hvordan... - Kald nu på ham igen!
- Du er hans mor. - Sig ikke, at jeg er hans mor!
- Det er en undskyldning. - Jeg dækkede bord...
Lad være med at skændes.
Vi skændtes ikke, skat.
Hvor er du flot.
Vil du sætte dig lidt ned?
Vil du have noget vand?
- Ja. - Skat...
Drik.
Jeg ved ikke, hvad der er galt med mig, men... det er ikke jeres skyld.
Bare rolig, skat.
Bare lidt, skat. Jeg har lavet den. Det er din livret.
Sådan.
- Gør mig glad. - Okay.
Det smager godt.
Måske har jeg en løsning.
Ja. Kan du huske Eleonora?
Hun fortalte mig, at hun kender en meget følsom kvinde...
Og... hun kan løse problemer, som hvis man ikke har det godt...
Hun lytter, hun er som en tryllekunstner. Jeg mener, hun rører ved dig.
- Hun helbreder dig. - Virkelig?
Skal vi tage derhen sammen?
Ja. Okay.
Hvis du skal arbejde, følger jeg med ham.
Hvad med at vi alle tager derhen?
Zirkoner og forkromet messing.
Den er værdiløs. Jeg er ked af det.
Tyrkeren, altså... Tak.
De er smukke, men hvordan fortæller jeg Alida, at hun ikke har noget kostume?
Hun kan ikke fremføre monologen nøgen.
Syerskerne har meget travlt. Undskyld, jeg undervurderede det.
Vi har snart premiere.
Lad os aftale en ny prøvning med Alida i næste uge, okay?
- Jeg kan kun mandage klokken fem. - Okay.
Bare rolig. Vi skal nok klare det.
- Hvad skete der? - Vi mangler et kostume.
- Hvilket? - Hovedrollens sidste scene.
Det er ikke en katastrofe.
Nicoletta? Er alt i orden?
- Ja, hvorfor? - Jeg ved det ikke.
- Du virker anderledes. - Jeg har løst hår.
Håret, neglelakken, halsudskæringen...
- Du ryger... - Jeg har altid røget, Fausta.
- Hvordan går det med din mand? - Nyheder fra røvhullet?
- Jeg har ikke set ham i et stykke tid. - Hvorfor det?
Hvad er der sket?
For et par dage siden...
... gik han ud for at købe cigaretter...
... og han kom aldrig tilbage.
Jeg elsker mænd, der ryger.
- Fru Carlotta? Vi har afgivet ordren. - Tak.
- Vil I have kaffe? - Meget gerne.
- Ja. - Hvad tilbyder I?
- Jeg har måske en idé... Han synger. - Det er sandt.
- Kom, syng. Og du danser. - Danser?
Kom nu!
Hvem kan sige, om det er rigtigt eller forkert
- Højere! - Inde i dig
Med overbevisning.
At give alt, når man er forelsket
Jeg siger ja, men er ligeglad
Hvis jeg tager fejl, betaler jeg selv
Der er dem, der står bag døren
Og kærligheden går i glemmebogen
De ser den ikke i øjnene
Jeg kunne ikke leve sådan
Jeg ser kærligheden i øjnene
Og jeg sænker aldrig blikket
Jeg fortryder aldrig noget, jeg gav ham
Hvis han kom tilbage, ville jeg give
Endnu mere
Kærlighed skræmmer mig ikke
Det er nok for mig at forstå, at jeg elsker dig
Hvilken skade ville jeg gøre ved at elske mere?
Simone?
Se, hvad jeg har med til dig.
En mellemmad...
Vil du ikke svare mig?
Skal jeg sætte den her?
Nå. Så leger vi mumieleg.
Jeg er mumien...
Du kom ud.
Se, hvad jeg har med til dig. Lækkert, ikke? Men først...
Jeg har en gave til dig.
Se her. Se her.
Kan du se den? Det er en magisk rød fisk.
Den bringer masser af held og lykke.
Det er min...
Jeg har haft den i lang tid. Det er en lykkeamulet.
Jeg vil have, at du skal have den, skat.
Den vil bringe dig masser af held og lykke. Så meget held.
På den måde vil du altid huske mig.
Tag den.
Du havde ret. Brochen er meget værd.
- Jeg vidste, han var en god mand. - Hvem?
Simones far.
Frue, hvor meget gav de dig?
Intet. Jeg besluttede ikke at sælge den.
Jeg beholder den som pant. Vi vil støtte Simones skole.
Vi giver dig lønforhøjelse, så du kan klare dig selv.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal takke dig.
Gå.
- Paolina? - Ja?
Jeg lytter.
Find et sted til Simone. Han kan ikke blive i det lille værelse.
Selvfølgelig. Det må du undskylde.
Gå.
- Er du hos os, Gabriella? - Selvfølgelig er jeg det.
Du har røget en pakke cigaretter på under en time.
Har du set, hvem der er her?
- Leonardo. - Leonardo hvem?
Leonardo Cavani.
- Hvor er han? - Der.
Åh, han er en baguette.
- Tante Olga! - Har du valgt hovedret?
Nej.
- Måske kan jeg hjælpe dig, frue? - Drop formaliteterne, Andrea.
Kom her.
Jeg har brug for nogle oplysninger om det bord derovre.
Hvad bestilte de?
- Hvad rager det dig? - Ja.
Må jeg spørge om noget?
Den lyshårede dame... Er hun hans kone?
- Stop nu. - Det tror jeg.
- De delte det grillede lam. - Så er der ingen tvivl.
- Skal vi også dele et? - Skal vi gå?
Ja...
- Hold op med at kigge. - Jeg har tænkt mig at sige hej.
Vent!
Goddag.
- Velbekomme. - Goddag.
Goddag.
De damer... Rita, mød Canova-søstrene.
De ejer et skrædderi, som firmaet vil investere i.
Jeg hedder Gabriella.
Alberta. Mig en fornøjelse.
Er det Alberta fra Paris?
Leonardo og jeg boede i Paris, da vi var forlovede.
På dagen for ulykken sagde han, at han måtte tale med mig om Alberta.
En veninde, som også boede i Paris.
Men... så skete der en ulykke, og vi kom på hospitalet. Alt ændrede sig.
Det navn har dog sat sig fast i min hukommelse.
Jeg har aldrig været i Paris.
Hvor mærkeligt. En syerske, der aldrig har været i Paris?
Sådan er livet.
Vi ville bare hilse på. Nyd resten af jeres måltid.
- En fornøjelse at møde dig. - I lige måde.
Jeg ved ikke, hvordan det er
At tilbringe en dag uden dig
Som tiden går
Verden står stille, og vi
Det vil ikke ende
Denne kærlighed vil aldrig ende
Du ved, min elskede
Jeg kan bare ikke, med ord
Jeg kan ikke udtrykke, hvad du er for mig
Uden dig er jeg ingenting Omfavn mig
Giv mig et af dine kys
Du ved, det er alt, hvad jeg har brug for
Ægte kærlighed slutter aldrig
- Parmigiana til 30, kødboller til 20. - Parmigiana til 40, kødboller til 40.
- Og jeg laver også 16 lasagner. - 16 bakker?
- Du overdriver. - Det er det gode ved mig.
Du gør, som du vil. Ennio, bær kagerne op til fru Volpi.
Fru Volpi er der ikke. Det er Alida Borghese.
- Er Gabriella ovenpå? - Ja.
- Alida, min kære. - Kære Alberta.
- Jeg ser godt ud, ikke? - Jo. Har du ikke læst skemaet?
Vi kan ikke have gæster i prøverummet i dag. Vi venter på murerne.
- De kommer til at støve... - Støve?
Nej, jeg kan virkelig ikke tåle støv.
Kun scenestøv.
Hvor sjovt.
- Vil du prøve nogle hatte? - Har vi ikke fem minutter?
Kom.
Instruktør og kostumier er forsinkede. Lad os tage en drink på mit kontor.
Det er ikke scenestøv, det er stjernestøv.
- Nå, så hun er mureren. - Mureren?
- Hvornår var du sidst i biografen? - Da du var i teateret.
Teater lærer dig at spille bedre.
Hvorfor vil alle teaterskuespillerinder så lave film?
Fordi det er nemmere.
I film er følelserne i forgrunden.
Det er nok at blinke med øjnene. Men på teatret skal man bruge kroppen.
- Hænderne, stemmen... - Hvorfor lader de dig ikke lave film?
Fordi jeg ikke har lyst til at lave dem. Jeg har brug for varmen fra mit publikum.
Men publikum har ikke brug for dig. Måske har du lavet film, ingen har set?
Måske var de for intellektuelle. Men det kan kun tiden vise.
Tiden, ja, tiden.
- Har du et problem med tiden? - Kom du i min alder først.
Rolig nu, de damer. Alida, vi finder et værelse...
Nej! Jeg bliver her.
Mine kostumer er ovenpå. Jeg skal spille Lyubov i 'Kirsebærhaven'.
Du kender vel Tjekhov?
Pas på med kirsebær. De er fulde af sukker.
Hvorfor kan jeg ikke høre dig så tæt på?
Du minder mig om den der film... Det er noget tid siden.
'Sunset Boulevard'.
Du er så sjov. Jeg tror, min prøvning er forbi.
I ser mig ikke foreløbig. Hverken mig eller dette kniplingearbejde.
Teateret dør aldrig.
Hvor fanden er udgangen?
Alida, jeg er ked af... Følg efter hende. Hjælp hende ud.
Sofia?
Du er nødt til at tage en pause.
Jeg mener det, Gabriella. Du er nødt til at tage en pause.
Du kan ikke blive ved. Jeg er træt af at rette op på dine fejl.
Forstår du?
Bestemmer du det? Er du min chef nu?
- Vi fandt dette sted sammen. - Men du er her ikke længere.
Du er fraværende. Og vi ved begge hvorfor.
- Det vover du ikke. - Jo. Amelia var min niece.
Jeg vil ikke holde kæft. Det vil jeg ikke!
- Det kan du ikke. - Jo, jeg kan.
Jeg var altid ved din side. Lige siden de fortalte, at Amelia var blevet kørt over!
Jeg var ved din side på det skide fodgængerfelt i flere dage!
Og ledte efter vidner.
Tror du ikke, jeg har lidt?
Tror du ikke, det ændrede mig? Jeg rankede ryggen.
For man er nødt til at komme videre. Vi er nødt til at komme videre!
Du...
- Har du lidt? - Ja.
Hvad taler du om?
Du har ingen idé.
Du ved ikke, hvordan det er at komme hjem. At se Lucios øjne.
Du ved ikke, hvordan det er at gå ind på hendes værelse...
Og lede efter hendes duft.
Min datters duft...
Du skal ikke sige noget.
Gabriella... Lyt til mig.
Vi har alle vores tragedier. Der er gået fem år. Fem!
Tiden heler.
Du vil gerne blive i den følelse.
Du vil være der, klamre dig til det.
Du er nødt til at stoppe! Vi er nødt til at begynde at leve igen!
Jeg er så træt af at bære skrædderiet på mine skuldre. Jeg er alene!
Vi har så mange, der skal betales. Det hele hviler på mine skuldre!
Det er nok nu. Er du med?
Amelia rejste ikke. Amelia døde.
Hun er død. Hun er død! Hun er død! Hun er død!
Er du med? Hun er død.
Er de andre kostumer gode?
De andre kostumer er fine, problemet er den her.
Vi er nødt til at løse det.
Bianca, jeg ved, at jeg til tider kan være krævende.
Men den her film er anderledes end de andre, jeg har lavet.
Jeg beder dig om at hjælpe mig.
Alberta?
- Hvad? - Gabriella...
Hvordan føles den?
Tilgiv mig.
Gå hjem nu. Vi er alle sammen trætte.
Vi skal spise frokost i morgen. Vi fortjener at fejre os selv.
Jeg er ked af, at han råbte op. Undskyld.
Det er første gang det sker for mig.
Første gang i mit liv.
Jeg begik en fejl... Jeg fulgte ikke min mavefornemmelse.
Jeg ved det ikke. Han forvirrer mig...
Her...
Her er skitsen...
Det er den første skitse. En gave til dig.
Følg altid din mavefornemmelse.
Hav en god aften.
Og tak for...
Tak for alt, hvad I har gjort for mig.
Det har været en stor ære for os.
Den er vidunderlig.
Vi ses i morgen.
Smukt, ikke?
Hold styr på vinens temperatur, okay? Det er vigtigt.
Der er styr på det, fru Silvana.
Godt. Berolig mig gerne lidt.
- Er der kødboller nok? - Jeg tror, der er 150.
- Lad os lave 20-30 mere. - Jeg er enig.
Flyt den, og sæt en anden stol der.
Maria, kom med lasagnen, tak. Giovanna, du tager også et fad med.
Sæt dem på bordet, så tager vi de andre.
Jeg tager forretterne.
Lad os give en hånd til Silvana, som har lavet mad til os!
Tak.
Jeg stod op klokken fem for at lave mad. Jeg håber, at alt er, som I kan lide det.
Vidunderligt.
Der er grøntsager, hvis nogen vil have.
Giuseppina. Drengene er lidt udfordrende.
Kun lidt.
- Skal vi udbringe en skål? - Okay. For os, for os alle sammen.
- Skål. - For diamanterne.
Okay. Stil jer her, piger.
- Her? - Her.
Tjek, at symaskinen har en rød tråd.
- Skål. - Skål.
Skål!
Undskyld mig.
Det var risikabelt at sætte os ved siden af hinanden.
- Jeg bad om det. - Jeg bad om det.
- Jeg var inde at se din film i går. - Jeg gik i teateret i går.
- Du var fantastisk! - Nej...
- Vi var nødt til at... - Måske kan vi skåle nu?
- Ja. - Klar?
- For os, for biografen... - Ja.
For teateret. Altid.
- Han er sådan en god dreng. - Var det en kappe?
Ja, det er rigtigt. Ja.
Vent ikke på mig. Jeg er optaget.
Ja.
Sofia? Jeg vil bede dig om en tjeneste.
- Kan du komme op til en prøvning? - Nu?
Den er pragtfuld. Så smuk.
Hvad er budgettet for kostumerne? Det er meget vigtigt i forhold til...
Vi har ikke sparet på noget.
- Bianca? Kan du komme med mig? - Ja.
Undskyld mig.
- Fortæl os, hvordan han er. - Han er lille.
- Nej! - Men han er flot?
- Hvor skuffende. - Giv os en idé om proportionerne.
- Han er grim. - Åh gud, jeg kan ikke tro det.
Åh, kære gud. I er fuldstændig sindssyge.
Og i rækkefølge. Vidste du det her?
Nej ... Æren er helt og holdent deres.
- Vi fulgte skitsen. - Jeg elsker jer.
Det var sådan, jeg ville have det.
- Han filmer i morgen tidlig. - Den bliver klar.
- Vi arbejder hele natten. - Nej, det kan jeg ikke bede jer om.
- Du spørger ikke. - Vi vil gerne gøre det.
- Skal du også overnatte her, Sofia? - Giv mig den.
- Lad os komme i gang med arbejdet. - Sofia bliver også.
Giv mig en nål. Sådan.
Kaffe, piger! Kaffe til alle!
Hvem vil have noget? Jeg har en fin hjælper i aften.
- Du skal ikke vænne dig til det. - Kom og få jeres kaffe.
- Nu skal jeg. - Tak.
- Kan jeg få noget kaffe? - Den er på vej.
Det er så godt.
- Du er så sød. - Tak.
Tak, Silvana.
Hvordan går det?
- Snart er det tilbage til arbejdet. - Det er varmt i aften.
Sådan.
- Den er stram. - Ja, det er den.
- Vil instruktøren kunne lide den? - Hvem bekymrer sig om instruktøren?
- Vi kan lide den, og det er nok. - Vi kan lide den, og det er nok.
CANOVA SKRÆDDERI SIDEN 1963, ROM
Jeg har savnet dig.
Vend dig om, Sofia.
I har udført et mirakel. I er fantastiske, piger. Godt arbejde.
Prøv at gå.
Se.
Bevæg dig let. Jeg vil ikke mærke kostumets tyngde.
Se. Se, hvordan hun bevæger sig.
Flot arbejde!
Jeg vil ikke være syerske, jeg vil være kostumier.
Her er der kun "vi". Vi har brug for en, der vil lære at sy ordentligt.
De må have vidst, at vi laver årets vigtigste film.
Vi er som myrer. Det virker, som om vi er ubetydelige, men sammen...
Sammen kan vi slå ham ihjel, okay?
- Jeg blev ikke for hans skyld. - Hvorfor så?
På grund af dig.
Vi rydder det hele og gør plads til Bianca Vegas kostumer.
Tag det ned, og bær det nedenunder.
Vi er ingenting, men vi er alt.
Det er ikke nødvendigt at se hinanden, når vi holder af hinanden.
Det har du lært mig.
Kun det, der er inden i os, betyder noget.
Kan du lide min røde fisk?
Brød og marmelade.
- Den vil bringe dig held og lykke. - Meget.
Den gav ikke mig så meget, men...
Hjertet blander virkeligheden med det, vi kun havde forestillet os.
De levende og de døde. Det synlige og det usynlige.
Kærlighed og smerte.
Det, vi er, rækker videre end minderne og livet.
Det er det, der er tilbage, når alt det andet forsvinder.
Det er evigheden.
Det er filmkunsten.
TIL MARIANGELA MELATO, VIRNA LISI OG MONICA VITTI
HÅBER, VI EN DAG KAN ARBEJDE SAMMEN
INSTRUERET AF FERZAN OZPETEK
Måske kommer mit liv tilbage
Klædt i ord Og man ved, hvordan man lever det
Hvordan man vælger
Og når det kommer, pletfrit og tidløst
Vil vi være evighedens diamanter
Hvis alt, hvad jeg har inden i mig
Overlever skæbnen på en eller anden måde
Vil dit hjerte forblive tæt på mig
Mig og dig i et himmelbur
Sår syet sammen med kærlighed Som våd jord til en blomst
Vores refleksioner i et barns øjne Skæbnen har endnu ikke sejret
Måske kommer det tilbage Måske kommer mit liv tilbage
Klædt i sange og minder
Bare lov mig, at når det kommer tilbage
Ud over, hvad der kommer
Vil vi være diamanterne Vil vi være sammen
Selv om det kun er for en time
Tid til at synge en sang Til at lære at omfavne hinanden igen
At stråle igen
Og lov at være mig, kun mig
Måske kommer det tilbage Måske kommer mit liv tilbage
Klædt i sange og minder
Bare lov mig, at når det kommer tilbage
Ud over, hvad der kommer
Vil vi være diamanterne Vil vi være sammen
Selv om det kun er for en time
Tid til at synge en sang Til at lære at omfavne hinanden igen
At tro igen
Tid til at lære at synge en sang At omfavne hinanden igen
At tro igen
Og lov
At være mig, kun mig
Måske kommer det tilbage.