Nailas mano brolis.
- Palauk čia. - Ne, Nailai.
Štai ir jis. Atėjai pašokti, tiesa?
Kodėl tu čia?
Malonu, Bembi.
Nevadink manęs taip!
Kodėl tu čia?
Ne taip. Eime į privačią vietelę.
Gerai.
Tai aišku?
Taip, ponia, viskas atrodo gerai.
Bet taip negali būti.
Man sakė, kad negaliu pastoti.
Man sakė, kad tai niekada neįvyks.
Aš tai darau jau 20 metų ir galiu pasakyti, kad pastojote.
Esate nėščia apie devynias savaites.
Ar turite klausimų?
Kas bus dabar?
Manau, reikia pradėti planuoti.
Tai – geriatrinis nėštumas,
turėsite vengti visko, kas sukelia stresą.
Jėzau, Nailai, turėsi išsikraustyti.
Ar tas aparatas patikimas?
Atsiprašau?
Tenka girdėti įvairių istorijų.
Skenuoja, o ten nieko nėra.
Manau, tai vadinama fantominiu nėštumu.
Kažkas, ko nėra, bet jo buvimas...
yra jaučiamas?
Jei neužsičiaupsi, bus fantominiai santykiai.
Ne, būkite tikri, pone Kenedi, tai tikra,
ir reikia tam pasiruošti, nepaisant to, ką nuspręsite daryti.
Paliksiu jus pasikalbėti.
Žiauriai nepasisekė.
Mes mylimės kartą per pusmetį, ir aš pastoju.
Pagalvok apie tai, Nailai.
Verkimas, rėkimas, nuotaikos kaita.
Ir dar reikia pagalvoti apie kūdikį.
Gali su manimi bendrauti atvirai.
- Apie ką? - Apie tai, ar to nori.
Nagi, sakyk, neteisiu.
Dieve, nežinau. Turiu omeny...
Sakai, nori tai daryti?
Manau, taip.
Man 42. Man sakė, kad niekada nepastosiu.
Tai gali būti mano paskutinis šansas būti nelaiminga.
Bet nėra to blogo, kas neišeitų į gerą.
Bent šiandien reikės trumpiau eiti į darbą.
Pasimatysime vėliau.
Palauk, eisi vakarieniauti su Rubenu ir Mona?
Šiandien? Velnias.
Jie nesilaižys, kaip praeitą kartą?
Ne, nemanau. Pasikalbėjau su jais apie tai.
Tada gerai, atvyksiu.
Iki, Nailai.
Ar turėčiau sakyti „Tėtuši“?
Tu tokia graži.
Ir šis kaklas. Galėčiau suėsti šį kaklą.
Būtum galva su pečiais.
Atleisk, ką sakei?
Kalbėjau apie tai, kad Graikija
gali pasitraukti iš euro zonos ir grįžti prie drachmos.
Taip, šūdas.
Gal skirstomės? Jau greitai sutems.
Nepaklausėme Nailo apie naująją knygą.
Po velnių.
Skirstomės, Rubenai.
Iškviesiu jums taksi.
Pirmyn, Nailai, klausau. Apie ką ji?
Tai pusiau autobiografinė istorija apie jaunuolį…
Dieve mano, jis pradėjo. Paskubėk.
Rašau kaip galėdamas greičiau.
Taip, nuostabu.
Liaukis! Mes tik juokaujame.
Žinai, vieną dieną turėsiu partnerį, kuris mane gerbs.
Nekantrauju su ja susitikti.
Dievinu šią merginą.
Vairuotojas sako, atvažiuos po penkių minučių.
Aš jus palydėsiu.
Gali patikėti?
Geriame vyną sode, kaip įmantrūs turčiai.
Prisimenant kaip augom? Velnias.
- Žinau. - Klausyk, aš juokauju,
bet norėjau pasakyti, didžiuojuosi tavimi.
Pamenu, kai susitikome,
tu buvai dugne. O dabar pažvelk į save.
Gera mergina, namas, nauja knyga, didžiulis kotas.
Tai – konstanta.
Kaip manai, kada baigsi rašyti?
Netrukus, nežinau. Tai – paskutinė dalis.
Reikia sugalvoti pabaigą.
Taip, knygai gi reikia pabaigos, ar ne?
Kodėl klausi?
Nenoriu to daryti,
bet man reikia, kad grąžintum paskolintus pinigus.
Ką? Visus?
- Taip, visus. - Jėzau, Rubenai, tai 30 gabalų.
Negalime palaukti pusmečio, kol gausiu išleidimo premiją?
Ne. Parašyk pabaigą ir pabaik knygą.
Bet kokią pabaigą.
Nagi, Rubenai.
Tai pakenks mano meniniam vientisumui.
Arba tai, arba pakenksiu tavo sveikatos vientisumui.
Gerai, tai buvo žiauru.
Neatsiprašinėk.
Neatsiprašinėju.
Nepamiršk jo maišo.
Galime apie tai pasikalbėti vėliau? Nenoriu, kad Eiva išgirstų.
Kaip? Ji žino, kad esi man skolingas.
Taip, bet ji mano, kad jau grąžinau pinigus.
Bet tu man negrąžinai pinigų.
Žinau.
Po velnių. Pavogei 30 gabalų iš merginos?
- Iš jos tėvo. - Tai vis tiek beprotiška.
Kaip juos išleidai?
Tai nesvarbu.
Na aišku, kad svarbiau, negu grąžinti man skolą.
Nori pasakyti, kad turėjai mano pinigus
ir juos pasilikai?
Taip.
Atsiprašau.
Nereikėjo man to sakyti, Nailai.
Rimtai nereikėjo man to sakyti.
Tai tiesiog keista.
Per metus jis uždirba 100 gabalų. Kam jam jų reikia?
Nežinau, Nailai. Gal papasakok savo teoriją,
kad pasitelkus ją pasakyčiau naujas tavo ydas?
- Jis išsidirbinėja. - Puiku.
Keršija už kalėjimą,
prašydamas, kad grąžinčiau per lemiamą karjeros akimirką.
Prašyčiau! Jis tau atkeršijo, kad jį išdūrei,
duodamas pusiau atskirto namo atitikmenį?
Aš jo neišdūriau. Jau kalbėjomės apie tai.
Nusprendėme, kad išdūrėme vienas kitą.
Vis tiek tai gana ilgas, sunkus ir brangus kerštas, ar ne?
Skolina pinigus žinodamas, kad jų neatgaus?
Būtų pigiau tau sulaužyti pirštus.
Sakau tau, jis tiesiog taip daro.
Nailai, per pastaruosius kelerius metus jis labiausiai tau padėjo.
Jis padėjo tau finansiškai po to,
kai išleidau visus pinigus tavo nesąmonėms.
Manau, tavo problema ta,
kad vis dar manai, jog jis nepasikeitė.
Pasikalbėk su juo.
Pakalbink jį mėgstamoje vietoje, kai jam gera nuotaika.
Jis sutiks.
Jis palauks dar pusmetį, pažadu.
Jis iš tikrųjų labai geras ir mielas.
Močkrušy!
Man tai žiauriai keista.
Paklausyk.
Vakar Mona pasakė, kad nori vesti šokių pamokas.
Esi girdėjęs ką nors kvailesnio?
Paklausiau, kodėl ji nori tai daryti.
Žinai, ką atsakė? Dėl savęs stiprinimo.
Tai apgailėtina. Ji mano žmona. Turėtų semtis stiprybės iš manęs.
Aš ją išlepinau, o ji nori savo gyvenimo,
nors suteikiau geriausią.
Tai žiauriai nemandagu.
Nepasitikiu niekšu, kuris jos klausinėja. Bendžis.
Jis žiauriai įtartinas.
Jis turi blogų ketinimų, ir tai mane užknisa.
Noriu ten nueiti ir praskelti jam galvą,
pašokti ant jo smegenų.
Nesvarbu, apie ką norėjai pakalbėti?
Apie tuos pinigus.
Po velnių. Todėl čia atsivedei? Kad atsipalaiduočiau?
- Būtų puiku. - Taip, turėsi grąžinti pinigus.
Taip nesąžininga.
Nesąžininga? Žinok, tu esi vienintelis, kuris
pasiskolinęs 30 000,
gali priversti pasijusti kvailu, kad prašai grąžinti.
Ar negalėtume sugalvoti kokios nors sistemos?
- Gali grąžinti po 800 £ per mėnesį. - Tai neįmanoma.
Prireikus, galėčiau sumokėti 200 £.
- Ne, nepakanka. - Tada nebeturiu pasirinkimo.
Reikės atsisakyti svajonės, o aš to nedarysiu.
Nagi, ji jau pati tavęs atsisakė.
- Gerai, žiauriai pasakiau. - Neatsiprašinėk.
Neatsiprašinėju.
Aš nesu pabaisa. Galime susitarti ir kitaip.
Kaip?
Sodininkui ir valytojui moku 15 svarų per valandą.
Galiu juos atleisti, tu atliktum jų darbą,
išskaičiuočiau iš sumos.
Nori, kad būčiau tavo kalė?
Ei, ponas Radymas nėra niekieno kalė.
Bet tai vienas sprendimas.
Porą kartų per savaitę. Už mėnesį būtų 200 £.
Prie to pridėtum 200 £, iš viso – 400 £.
- Kol kas būtų gerai. - Taip, Rubenai, bet Jėzau.
Nežinau, ar man būtų smagu.
Turiu omeny…
ar tau būtų smagu?
Taip, manau pakęsčiau tai.
Labas.
Nori prisijungti?
Žinoma.
Nesmagu, kad jis verčia tave tai daryti.
- Kur jis? - Dievas žino.
Vaikštinėja naktį.
Spėju vėl paklausei dėl šokių pamokų.
Ar ne?
Taip.
- Jis išėjo nieko nesakęs. - Aišku.
Neklausysi jo?
Ne.
Negaliu pradėti Trečio pasaulinio karo dėl šokių.
Gal savo knygoje gali parašyti skyrių, kad vedu pamokas?
Kai skaitysiu, jausiuosi lyg aš ten.
Nemokėčiau to aprašyti. Niekada nešokau.
Nagi. O kaip škotiški liaudies šokiai mokykloje?
Eik velniop!
Gyvenime nebuvo taip gėda. Niekas su manimi nešokdavo.
Tuo tarpu aplink Rubeną sukdavosi bent penkios mergos.
Toks mūsų Rubenas.
Taip.
Pasiilgau to Rubeno.
Taip, aš irgi.
Kaip manai, kas nutiko?
Tokie tie vyrai.
Laikui bėgant jie pasikeičia.
Klausyk, aš geriau jau eisiu.
Eiva nerimaus.
Eik, tigre.
RUBENAS KAI BAIGSI, ATSIŲSK NUOTRAUKĄ
Pamiršau pasakyti…
Pamenu, kai šokdavai…
mokykloje.
Sunku tai apibūdinti, bet...
pamenu, kad buvai tokia...
laisva.
- Rubenai? - Ką tu jai pasakei?
- Atsiprašau? - Ji šį vakarą eis į pirmą pamoką.
Kažką apie tai, kaip ji atrodė šokdama mokykloje.
Tai buvo tik komentaras.
Apie ką tu komentavai?
Ji būtų tai metusi.
Nemanau, kad tai taip svarbu.
Tai svarbu. Viską sugadinai,
vietoj to, kad nepritariu hobiui, slopinu jos laisvę.
Nesuprantu, kame čia problema.
Problema tame, kad ji likdavo namuose ir laukdavo manęs.
Dabar kai grįžtu, jis kažkur maivosi.
Na ir kas? Nieko blogo mėgautis dėmesiu.
- Jei turi, ką parodyti, rodyk. - Ei.
Ji nieko neturi. Mes susituokę.
Aš tai turiu.
Ji negali to rodyti. Tai priklauso man.
Ar geri vaistus?
Išgersiu visus, jei to nepataisysi.
Ką nori, kad daryčiau?
Eik į šokių pamoką ir stebėk ją.
Persekioti tavo žmoną?
Ne, nenoriu, kad ją persekiotum. Po velnių.
Tiesiog būk netoliese.
Stebėk, kur ji eina, truputį pasekiok,
bet nepersekiok.
Nežinau, Rubenai, man tai...
nelabai patinka.
Nežinau. Juk anksčiau esi daręs ir blogiau, ar ne?
O gal nueikime pas Eivą, leiskime jai nuspręsti.
Arba jos tėvui.
Kodėl? Tikiesi, kad prisijungsiu?
Taip, kodėl gi ne?
Jei esi už tai, gal ir tu tame atrasi laisvę.
Ir neleisk jai gerti.
Ji viską išpliurpia, kai geria.
Gerai, gal jau pradėkime?
Gerai, giliai įtūpsime. Pasiruošę?
Trys, du, vienas.
Atsiprašau.
Žinai, koks Rubenas būna, kai įtikinėja.
Žinau, todėl šį kartą nepasiduosiu.
Nenoriu sulaukti 60 ir suprasti, kad pragyvenau jo kišenėje.
- Ar viskas tikrai dėl šokių? - Ne.
Tai daug sudėtingiau.
Na, tęsk, gali pasakyti.
Negaliu.
Tai jį sugniuždytų.
Gal tada eikime išgerti?
Ką? Jis paklausė, kiek tau metų?
Taip, kažkoks vaikinas.
Sakė, kad smagu matyti, kaip tokio amžiaus stengiuosi.
Tai beprotiška. Ką atsakei?
Pasakiau, kad man 30.
Tai beprotiška, Nailai. Atrodai kaip karo belaisvis.
Taip ir jaučiuosi.
Toks ir būsi, jei vėl ateisi į mano šokių pamoką.
Atleisk, Mona. Nebesilankysiu.
Eiva pradeda manyti, kad jos vengiu.
Kodėl turėtum jos vengti?
Na, ji nėščia.
Oho! Sveikinu. Viskas taip greitai įvyko.
Taip.
Kas negerai? Kyla abejonių?
Na...
mes kartu jau metus.
Beveik vienas kito nepažįstame.
Manau, tai geriau, nei žinoti viską apie vienas kitą.
Taip, galbūt. Tiesiog kyla abejonių, ar tai tikra.
Rubenas pasius, kai sužinos, kad Eiva nėščia.
Tikrai? Kodėl?
Jis nevaisingas.
Ką?
Na, jo vaisingumas mažas, o tai beveik tas pats.
Ar todėl jis toks pavydus?
Taip.
Mano, kad paliksiu jį dėl vyro, kuris gali man tai duoti.
Oho. Rubenas?
Kodėl tai taip šokiruoja?
Tiesiog jis visada pabrėžia, jog turi kiaušus.
Nejuokinga.
Ne, atsiprašau.
Nekalbėjote apie įsivaikinimą?
Vieną kartą, bet Rubenas nuplėšė virtuvės kriauklę nuo sienos.
Nemanau, kad supranti, kaip tai blogai.
Jis vos ne kraustosi dėl to iš proto.
Jis prisigeria ir kalba apie Dievo planą, jog turi turėti vaiką,
kad galėtų nutraukti ciklą.
Kaip manai, ką jis turėjo omeny?
Dievas težino.
Manau, jis nori rūpintis vaiku,
nes jo tėvas blogai su juo elgėsi.
Taip.
Pakeiskime temą. Tai slegia.
Taip.
Už mūsų suknistus santykius.
Už mūsų suknistus gyvenimus.
Man tai patinka.
Jėzau, Nailai.
Kur, po velnių, buvai?
Manau, turim tai padaryti.
Turėtume auginti vaiką kartu.
Eiva laukiasi, auginsime vaiką.
Tikrai?
Ir viskas? „Tikrai?“
Laukiau sąlygų.
Nėra jokių sąlygų. Mes tai darysime. Vakar jai pasakiau.
Kada ji pastojo?
Sužinojome prieš savaitę.
Neskamba užtikrintai.
Turėjau tai apmąstyti.
Mūsų santykiai dar nauji,
o tai labai viską keičia.
Nereikia nė sakyti.
Ir taip sunku be viso kito.
Be ko?
Tavo orientacijos.
Viskas baigta, mama. Sakiau tau.
Nejaugi?
Labai patogu, kad pamilai merginas,
kai Rubenas sugrįžo į tavo gyvenimą.
Ar pakartoti? Tai buvo etapas.
Tai nebuvo etapas, Nailai. Tai buvo rimta problema.
Kodėl ji išsisprendė?
Nes kreipeisi į kunigą.
Niekas nemoka tiek pinigų, kad pabaigtų etapą.
Jis nebuvo kunigas.
Jis buvo dvasinis vadovas.
Jis buvo šarlatanas, o tu buvai kvailys.
Bet tai padėjo, ar ne?
Po velnių, ar padėjo?
Tikrai manai, kad pakeisi orientaciją
išgėręs kelias taures nuodų?
Nebūk kvailas, Nailai, po velnių!
Tai kodėl nuo to laiko nieko nepadariau?
Nes dar negavai rimto išbandymo.
Jis tave aptiks tamsiausią valandą.
Visados taip būna.
Po velnių. Ar gali liautis?
Turėtum dėl manęs džiaugtis.
Džiaugiuosi.
Tiesiog noriu, kad viską suprastum.
Ar gali pažvelgti man į akis ir pasakyti, kad nori vaiko?
Taip, mama. Galiu.
Tai padaryk tai.
Esu tuo tikras.
Svarbiausia nepaisyti to, kas rašoma knygose.
Tiesa ta, kad gali užtrukti, kol atsiras ryšys,
ypač su tėčiais.
Atsiprašau?
Jūs Nailas, tiesa?
- Taip. - Ką pasakiau?
Kažką apie tėčius?
Taip. Tai – beveik pilnas sakinys.
Tiesiog tai, kad natūralu, jog tarp tėčio ir kūdikio ryšys užsimezga lėčiau.
Suknistas liurbis.
„Ką pasakiau?“
Lyg būčiau mokyklinukas.
Jis norėjo įsitikinti, kad visi supranta.
Kai sako ką nors negatyvaus, žiūri į mane.
Jis mano, kad tu emociškai tolimas tėtis.
- Tikrai? - Tai paveldima.
Tavo tėvas buvo toks, ar ne?
- Jis mirė. - Būtent.
Juk negali būti emociškai tolimesnis.
Jėzau. Kas dabar?
Ką jis čia veikia?
Rubenai?
Kodėl tu čia?
Noriu pasikalbėti.
Viskas gerai?
Mums viskas bus gerai.
Leisk mums pasikalbėti, gerai?
Tą vakarą.
Šokių pamokoje.
Noriu sužinoti, ką matei.
Nieko nemačiau.
Ar Bendžis buvo ten?
Manau, kad taip.
Kas įvyko?
Nieko.
- Jie kalbėjosi? - Taip.
Tada kažkas įvyko.
Tai nieko nereiškia.
Apibūdink, kaip jie bendravo.
Pasibaigus pamokai jis prie jos priėjo, jie apsikabino.
- Jie apsikabino? - Taip.
Jie apsikabino? Šunsnukis!
Rubenai, to jau...
To jau per daug.
Tai buvo draugiškas apsikabinimas.
Apsikabink taip mane.
- Ne, negaliu... - Apsikabink taip mane.
Gerai, aš Mona, o tu Bendžis. Apsikabink.
Nagi.
Jis buvo toks...
Tas pats, kaip kad ji jam pačiulpė!
- Tai beprotiška! - Ne, tai nėra beprotiška, supratai?
Noriu, kad ateityje pasistengtum.
Negaliu to vėl daryti. Turiu savo gyvenimą.
Kokį dar gyvenimą? Tu praktiškai bedarbis.
Jei ir taip, neleisiu laiko šnipinėdamas Moną!
Na, nepasisekė!
Kai susirasi gyvenimą, galėsi skųstis, kad trukdau.
Tu tai padarysi, supratai?
Nes laikau tave už kiaušų, Bembi. Nepamiršk to.
Supratai?
- Ar supratai? - Taip.
Gerai.
Ar dar norėjai ką nors pasakyti?
Taip.
Eiva nėščia.
Oho.
Na…
tai nuostabu.
Rimtai, tai...
tai nuostabu.
Būsiu dėdė. Ar ne?
Dėdė Rubis.
Gerai skamba, ar ne?
Aš būsiu tas bičas, kuris iš už ausies ištraukia monetą.
Nemokyk jo to triuko.
Tai – mano triukas, supranti? Tu prakeiktas eržile.
Didžiuojuosi tavimi.
Mano brolis iš kitos motinos.
Įdarbinai savo kotą.
Ei, ei.
Jį reikėtų eksponuoti muziejuje.
Tavo pimpalas būtų eksponatas.
Gali įsivaizduoti? Didžiulis pimpalas su stipria sėkla.
Visi muziejaus lankytojai apžiūrėtų.
Jie niekada nepamanytų,
kad jis priklauso tokiam silpnam kūnui.
Ar tokiam liesam veideliui.
Lažinuosi, galvotų, kad jis priklauso
kažkokiam supistam milžiniškam bičui,
pavyzdžiui, raumeningam graikui
arba kokiam prakeiktam rusui.
Ei, gal parodyk?
Nagi, parodyk.
- Ne... - Nailai, parodyk.
- Parodyk. Parodyk, gerai? - Liaukis.
Tik noriu pažvelgti.
- Ei, ei. - Pasitrauk!
Ne, juk tai lyg suknistas trofėjus, ar ne.
Parodyk, po galais.
Taip, nagi. Nagi, Nailai.
Jis kaip didelis suknistas trofėjus, ar ne?
- Ei, gerai. - Pasitrauk!
Turėsi jį man ištraukti, Nailai.
Nagi, Nailai. Nagi.
- Ne! - Nagi, Nailai.
- Ištrauk jį, gerai? - Ką, po velnių darai?
Taip, ne, ne, ne, nagi,
- Noriu pamatyti didžiulį eržilo... - Ne! Pasitrauk!
...apvaisinantį kotą.
Liaukis!
Ar ateityje pasistengsi?
Tu ją prižiūrėsi?
- Liaukis! Pasitrauk! - Taip, ar prižiūrėsi?
Rubenai!
Kas čia vyksta?
Nieko.
Tiesiog išdirbinėjame.
Klausyk, jau vėlu.
Gal sugrįžk kitą kartą?
Tu prakeiktas eržile.
Prakeiktas eržile!
Taip!
Labas, ponuli.
Labas.
Kur Rubenas?
Šįryt išvyko į Aberdyną.
Kitą savaitę bus atviroje jūroje,
visi galėsime nuo jo pailsėti.
Nori sriubos? Ruošiuosi gaminti.
Gerai. Pabaigsiu darbą.
Nebaigsi.
Turi atlikti svarbesnį darbą.
Sek paskui mane.
Tu turbūt pirmas žmogus, kuris juo naudosis.
Pamaniau, galėsi čia rašyti knygą, o vėliau leisi man paskaityti.
Štai „Wi-Fi“ kodas.
O jei pasidarys šalta, ant durų kabo Rubeno chalatas.
Nekantrauju paskaityti.
Imk.
- Truputį karšta. - Ačiū.
Nagi...
Paskaityk.
O, ne, ne. Susigėsiu.
Tada užsimerksiu. Galėsi man pašnabždėti.
„Bilis pažvelgė į Kosmą, kuris buvo visiškai kitoks.
Jis buvo žiaurus, drąsus,
visiškai nenuspėjamas.“
Panašu į Rubeną.
„Jis buvo aukštas, lieknas, tamsiaplaukis,
jam sekėsi su merginomis, jos prie jo nuolat lįsdavo,
o jis jas visas nerūpestingai ignoruodavo.
Išskyrus vieną, Karą Elis, populiariausią merginą mokykloje.
Ji patiko visiems vaikinams.
Ji turėjo retą, švelnią savybę,
lyg ji būtų nepasiekiama.
Bilis nežinojo, ar taip buvo dėl jaunystės, išvaizdos,
ar savo savybių pritaikymas kitam, bet ji...“
Tęsk.
„Ji sklandė kaip fėja,
pripildydama kiekvieną mokyklos kampelį šviesa.“
Nežinau, kaip tu,
bet man patinka kiekvienas sakinys.
Tikrai, viskas gerai.
Rubenai.
Kas per velnias? Maniau, šiandien išvyksti į Aberdyną.
Taip, netrukus išvyksiu.
Norėjau atnešti šitas
ir pasveikinti.
Atsisėsk.
Klausyk.
Nebūčiau vyras, jei neateičiau ir nepasakyčiau, kad džiaugiuosi dėl jūsų.
Žinai, Eiva,
būsi puiki mama.
O tu Nailai, būsi tėčiu.
Bet taip pat atėjau paprašyti,
kad sumokėtum skolą.
Rubenai, nedaryk to.
- Kokias skolas? - Nailas man skolingas 30 gabalų.
Ką? Maniau, kad sumokėjai.
Kodėl taip elgiesi?
Nes kai turėsi vaiką, niekada negrąžinsi pinigų.
Nailai, kas čia vyksta?
Ar taip darai, nes Eiva nėščia?
Kodėl taip sakai, broli?
Džiaugiuosi dėl jūsų.
Ne, tiesiog žinau, kad jūs labai stengiatės.
Ji tau papasakojo.
Po velnių, ji tau papasakojo!
- Rubenai, palauk. - Ji tau papasakojo!
Aš ją nudėsiu! Aš ją nudėsiu!
Dieve mano, Nailai!
Tu sveikas?
Turiu eiti paskui jį.
Ne, neturi. Nailai, galbūt susimušei galvą.
- Ne, turiu. - Ne.
- Turiu eiti. - Nailai, ne.
- Paleisk mane. - Ne! Nailai!
Šūdas.
- Pasiimk savo skudurus iš mano namų! - Rubenai, liaukis, prašau!
- Galime pasikalbėti! - Negaliu tavimi patikėti!
- Prašau. - Pasakoji jam apie mano reikalus!
Kodėl taip darai?
Aš tau sakiau, ar ne?
Aš tau sakiau!
- Pasikalbėsime. - Kas čia vyksta?
Štai, kas būna. Tai ji!
Pasakoji kitiems.
- Rubenai, liaukis. - Viską išpliurpia!
Liaukis, kol kas nors neiškvietė policijos.
Neturi teisės to pasakoti. Supranti?
Sakiau tau!
Ar kažkas negerai?
- Užsičiaupk! - Rubenai, liaukis.
- Užsičiaupk, storas mulki! - Liaukis.
Nori gauti į galvą? Storas mulki!
Rubenai, pažvelk į mane!
- Eik šalin! - Pažvelk į mane!
- Taip, ko čia spoksai? - Liaukis!
- Geriau nešdinkis! - Pažvelk į mane!
Jei dabar nepasitrauksi, prarasi viską!
Pažiūrėk, ką sukūrei. Pažiūrėk, ką turi.
Jei jie iškvies policiją,
viską prarasi ir vėl sėsi į kalėjimą.
- Atsiprašau. - Net nepradėk.
Velnias!
Ką jam pasakei?
Labai atsiprašau. Jis privertė pasakyti.
Tau viskas gerai?
Pažiūrėk, ką padarė.
Nemaniau, kad taip pasielgs.
Grįžk į vidų, gerai?
Aš viską sutvarkysiu. Gerai.
Eime.
Viską sutvarkysime.
Ei, kas negerai?
Po velnių.
Tai – mano gyvenimas.
Žinau, turėčiau jį palikti.
Bet aš tiesiog...
labai jį myliu.
Žinau, jis dėl to nekaltas.
Bet tai mane žlugdo.
Klausyk, jaučiuosi, lyg jį išduodu tai sakydamas.
Bet nusipelnei geresnio gyvenimo.
Myliu Rubeną.
Bet jis išprotėjo.
Jis dabar laksto su fėjomis.
Tiesą sakant, net fėjoms jis atsibodo.
Ne.
Jėzau Kristau.
Tau viskas gerai?
Atsiprašau.
Neatsiprašinėk. Pasakyk, kas vyksta.
Ne, atsiprašau. Labai atsiprašau.
Kas atsitiko su pinigais, Nailai?
- Negaliu pasakyti. - Gali.
Tai buvo mano tėčio pinigai.
Turiu žinoti, kaip juos išleidai.
Nailai?
Kaip juos išleidai?
Ėjau į kursus.
Į kursus...
kad pakeisčiau orientaciją.
Ką?
Tai nėra gerai, Nailai.
Ką jie darė?
Kai ką išgėriau.
Žiūrėjau į vaizdus, apsivėmiau.
- Už tai užmokėjai 30 gabalų? - Ne.
Jis paprašė tiesioginio debeto ir ištuštino mano sąskaitą.
Jėzau.
Ak, Nailai.
Kodėl negali susitaikyti su ta savo dalimi?
Juk dabar XXI amžius. Niekam nerūpi.
Dėl to nesijaučiu geriau.
Tai, kad pasaulis žengia į priekį, tik viską apsunkina,
nes man ne tik gėda,
bet ir neracionaliai elgiuosi.
Suprantu, bet kai pasakei, sakiau, jog tai nesvarbu,
jei tai netrukdo mūsų santykiams.
Be to...
visi tau svarbūs žmonės žino.
Tavo mama žino.
Aš žinau.
Kaip suprantu, žino visi sunkvežimių vairuotojai Glazge.
Nematau tame bėdos.
Nes aš nežinau!
Tau reikia pagalbos.
Tinkamos pagalbos.
Nes negaliu pataisyti žmogaus, kuris negali būti atviras su manimi.
Susirasiu pagalbos.
Nežinau, nuo ko pradėti.
Pradėk nuo didžiausio dalyko.
Ir po to tiesiog tęsk.
Tiesiog norėjau užsukti, pažiūrėti, kaip laikaisi.
Taip, manau, gerai.
Tai buvo...
beprotystės akimirka, bet...
nemanau, kad reikėtų labai dėl to graužtis ar save dėl to bausti.
Taip, sutinku.
Gerai dėl to jautiesi?
Tiesą pasakius, nežinau, kaip jaučiuosi.
Neįleidau emocijų. Moku tai daryti.
Taip, bet tai svarbu, Mona.
Permiegojai su jo broliu.
Ant jo virtuvės grindų.
Grindų, kurias jis išklojo.
Žinau. Buvau ten, Nailai.
Atleisk, Mona. Viskas gerai?
Šaltai elgiesi.
Bandau viską sudėlioti į savus stalčius. Taip susitvarkau.
Taip, suprantu,
bet su jo broliu, Mona.
Prašyčiau!
Tikrai bandai priversti suprasti savo kaltę?
- Tu jo brolis. - Žinau, tiesiog...
Gali to nedaryti, prašau?
Jėzau, Mona.
Kodėl tu tokia rami?
Jei nori žinoti...
taip jau yra nutikę.
Ką? Kai susitikinėjai su Rubenu?
Tai pirmas kartas, kai buvau jam neištikima.
Palauk, ar kalbame apie Bendžį?
Tą mulkį su ūsais?
Nesvarbu, su kuo.
Dieve mano. Tai įvyko su juo, ar ne?
Tai Rubeno įtarimai dėl to yra pateisinami?
Tai nėra pateisinama.
Kaip jis elgiasi nepateisinama, nepaisant to, ką padariau.
- Išvarei jį iš proto! - Jis mane privertė!
Ar ir ranką privertė padėti ant jo koto?
Žinai, ką, Nailai?
Nemanau, kad tai susiję su Rubenu ar panašiai.
Tai susiję su tuo, kad supratai,
jog nesi toks ypatingas, kaip manei.
O dabar nešdinkis.
Turiu pasipuošti. Galėsim pasikalbėti kitą kartą.
Naujagimiams pasidaro labai šalta.
Reikia sutrumpinti laiką, kai jie būna neaprengti.
Bet geriausia...
Padėkite, padėkite.
Apsirengęs kūdikis skęsta.
Nailai Kenedi.
Turi teisę tylėti.
- Viskas, ką pasakysi... - Gali atsiknisti?
Gerai, geriausiai būtų...
- Kas čia buvo? - Jis bjaurybė!
Grįžk ir atsiprašyk.
Jokiu būdu! Jis turėtų atsiprašyti, aš jam moku.
Jis neturi teisės taip su manimi kalbėtis.
Aš moku tau, tai galiu su tavimi kalbėtis, kaip noriu.
Man dėl tavęs gėda, Nailai Kenedi!
Esi vaikas vyro kūne.
- Taip, taip, galėsi rytoj apšaukti. - Šaukiu dabar.
Apsistosiu pas savo sesę.
Kad galėtum apmąstyti tai, ką padarei.
Neleisiu tau pavogti mano pinigų ir dar suknisti šias pamokas.
Patikėk, jei vėl taip pasielgsi,
tavo vizitai bus prižiūrimi!
Tai – paskutinis šansas.
Labas, čia Rubenas. Palikite žinutę.
Rubenai, čia Nailas.
Žinau, kad dabar esi atviroje jūroje,
bet kai ką sužinojau apie Bendžį ir…
Žinai, ką? Atvykstu į Aberdyną.
Labas.
Norėjau sužinoti, ar galiu pasikalbėti su Rubenu Palisteriu.
Aš jo brolis, man reikia kaip nors su juo susisiekti.
- Rubenas Palisteris? - Taip.
Nesu apie jį girdėjęs.
Jis įmonėje dirba stropuotoju.
Bet kartais ateina čia dėl atlyginimo.
Nežinau, bet jis tikrai čia dirba.
Bilai, pažįsti Rubeną Palisterį?
Palį?
Jį turite omeny?
Taip, taip.
Taip, pamenu jį. Jį seniai atleido.
Ką?
Negali būti. Nes...
Jis dabar atviroje jūroje, ar ne?
Galiu patikrinti.
Ne, Rubeno Palisterio nėra.
Aišku.
Ar žinote, kur galėčiau jį rasti?
Manau, jis apsistojo pas seną kolegą,
jis vardu Rojus.
Gerai, na...
Ar turite jo adresą?
Rubenai!
Rubenai! Rubenai, palauk!
Prašau.
Pasikalbėk su manimi.
Jie man pasakė, kad tave atleido.
Na, jei taip sako.
Prieš kiek laiko?
Maždaug prieš metus.
Prieš metus?
Bet tu nuolat būni čia.
Taip, apsimetu, kol sugalvosiu, ką daryti.
Todėl laikau telefoną išjungtą.
Jėzau, Rubenai.
Kas nutiko?
Nieko. Nesąmonė, susijusi su žmogiškaisiais ištekliais.
Prižiūrėtojas mane spaudė ir aš nesusitvardžiau.
- Net nebuvo taip blogai. - Tikrai?
Tiesiog prispaudžiau jį prie sienos.
Grasinau nužudyti jo šeimą.
Savaitės bėgyje atleido.
Nesuprantu. Prieš metus paskolinai pinigų.
Apsimetinėdamas išnaudojau kreditines korteles.
Ką?
Padarei tai dėl manęs?
Dariau tai dėl visų.
Kodėl?
Nes man tai patiko.
Patiko visiems padėti.
Žinojau savo vietą pasaulyje.
Todėl prašei, kad grąžinčiau.
Negali taip daryti. Turi paskelbti bankrotą.
Velniop tai, vyrai neskelbia bankroto. Nekvailiok.
Man tereikia susirasti naują darbą.
Bet sunku.
Dėl to, kad sėdėjau kalėjime.
Nagi.
Koks būčiau vyras,
jei be to, kad negalėčiau jai duoti vaikų,
dar negalėčiau užmokėti už paskolą?
Žinai, kas baisiausia?
Tu buvai visiškai teisus.
Ligoninėje sakei, kad susimausiu.
Ir aš susimoviau.
Gali dabar džiaugtis.
Tikiuosi, tau smagu.
Nesmagu, Rubenai. Galiu tave patikinti.
Ji negali sužinoti, seni.
Ji negali to sužinoti.
Negali amžinai apsimetinėti.
Ji to neverta. Ji neverta visą gyvenimą besitęsiančios skolos.
Ji to verta.
Ji to verta ir verta dar daugiau.
Ir visko tarp to.
Paklausyk manęs…
Gerai? Maldauju tavęs.
Nieko nesakyk jai ar bet kam kitam.
Klausyk, prašau, brolau.
Padaryk tai dėl manęs.
Niekam nepasakok apie tai.
Žinoma, nepasakosiu.
Nepaisant viso to, ką patyrėme,
vis tiek tavimi labiausiai pasitikiu.
VIENYBĖS NAMAI
Labas, mielasis.
Užeik.
Koks tavo pasiteisinimas šį kartą?
Buvau pas prostitutą.
Ar buvo smagu?
Ne.
Nelabai.
Negalėjau atsipalaiduoti.
Ar pabaigei?
Taip, bet aš...
Žinai.
Nebuvau atsipalaidavęs.
Nebegaliu...
Kas?
Galime prisėsti?
Man reikia su tavimi pasikalbėti.
Vėlu.
Eikime čia.
Tu kažką žinai.
- Ką turi omeny? - Tu kažką žinai.
Įjungiau telefoną,
gavau tavo balso pranešimą.
Kai manęs nebuvo, kažkas įvyko.
Kažkas su Bendžiu.
O, ne, aš...
Ne taip viską supratau.
Žinai, kad galiu kitaip tai iš tavęs išplėšti.
Tu tai išsigalvoji.
Prisiekiu.
Ne.
Kažkas ją pakeitė.
Jaučiu tai erdvėje tarp mūsų.
Ji kažkokia keista.
Nėra jokių įrodymų, Rubenai.
Prieš atvykdamas čia, grįžau namo.
Radau savo chalatą
ant kabineto grindų.
Kvepėjo kažkuo kitu.
Nežinau, kuo.
Nežinau visko.
Šunsnukis!
Palauk, nieko nepasakiau! Rubenai!
Neleidai man pabaigti!
- Net nereikėjo. - Palauk.
- Po velnių. - Rubenai!
Rubenai, palauk!
Adresas! Man reikia adreso!
Ką? Kokio adreso?
Bendžio! Rubenas ten važiuoja.
Dieve mano! Gerai, tai Blačardo gatvė 16.
Gerai!
Velnias!
Subtitrus vertė: Beatričė Lapytė