Den distansen ger tiden kraft.
Den distansen avgör personens värde.
Den distansen är det jag ägnat mitt liv åt.
Distansen är… 100 meter.
Färdiga.
TOGASHI
Togashi, du kan helt klart erövra världen!
Inte en chans.
Att springa med oss kan inte vara roligt för dig.
Jag har aldrig haft kul när jag sprungit med nån ändå.
-Den snabbaste grundskoleeleven i Japan! -Men hallå!
Du borde vara mer stolt, Togashi.
Borde jag?
Mår du bra?
Jag mår… bra.
Du låter som om du håller på att dö.
Jag mår bra…
Nej, du är andfådd.
Det här är… normalt för mig.
Normalt?
-Tack. -Ingen orsak.
Tyst i klassen.
Han är den nya som jag nämnde igår.
Från igår…
Igår?
Det här är Komiya, er nya klasskamrat.
Ge honom ett varmt välkomnande.
Varsågod, presentera dig.
T-trevligt att träffas, jag heter Komiya.
Jag hör dig inte!
Hallå! Säg det igen, tack!
Kom igen, vad sa jag just?
Men jag kan inte välkomna honom utan att veta hans namn.
Det räcker, Genta.
De inre vinklarna i en triangel blir 180°.
Inte 360°, gör inte det vanliga misstaget.
Parallellogrammen är knepig, så lyssna noga.
Okej, nästa.
Åh nej, tänk om jag förlorar?
Färdiga, gå!
Otroligt.
Komiya!
Du, Komiya!
Komiya!
Togashi…
Öh? Var är jag?
Nära mitt hus.
Jag följer dig till flodbanken.
Gillar du att springa?
Nej, det är jobbigt.
Varför springer du då?
För att den blir suddig.
Vad blir suddig?
Verkligheten.
Att göra något som är mer smärtsamt än verkligheten tröstar mig.
Okej, hej då.
Okej, men…
…du missbrukar löpning av en så dum anledning.
"Missbrukar"?
Tja, hur ska jag uttrycka det?
Jag har ingenting.
Va?
Jag vet inte hur man umgås med människor.
Och jag vet inte heller hur man löser problem, så jag flyr när jag kan.
Även om det är en tillfällig lösning.
Så för mig är det värt att göra det.
Jag vet, att bara springa löser inte mina problem.
Men du har fel, Komiya.
Vad?
Naturligtvis löser inte bara löpning någonting,
men en sak vet jag.
Vad?
Det finns en mycket enkel regel i denna värld.
Att springa 100 meter snabbare än nån annan kan lösa nästan vad som helst.
"Nästan vad som helst"? Hur kan du vara så säker på det?
Det är jag. För det fungerar för mig.
Så, öh…
Är det för sent…
Är det för sent för mig att träna mig att springa snabbare?
Du fattar det beslutet själv.
Det beslutet… är mitt eget.
-Hej då! -Hej då, sir.
Togashi.
Vi går och spelar hos Kawano.
Tyvärr, det går inte. Jag måste åka någonstans idag.
Vi ses.
Jäklar. Han är inte rolig.
Sväng armarna mer!
Föreställ dig att du sparkar hårt i marken!
Högre.
Togashi, vill du komma och spela hos mig idag?
Tyvärr, jag har planer.
Va, idag också?
Vi ses imorgon.
Vad är det med honom nuförtiden?
Du blir bättre, men att springa varje dag måste vara svårt.
Jag mår bra. Ju mer jag springer, desto lättare känns mina fötter. Jag njuter.
Idrottsdagen närmar sig, så ta en ledig dag.
Det finns ingen tid för vila.
Dessutom vill jag lära mig mer av dig.
Vila är en del av träningen.
Du borde också skaffa nya skor.
Åh, det…
Tur att jag hade bildlektion idag.
Vik det runt och…
Du, Komiya! Det är lite…
Klart. Det borde fungera.
Inte riktigt. Det ser hemskt ut.
Men jag kan ha den på mig.
Nätt och jämnt, eller hur?
Köper inte dina föräldrar nya åt dig?
Nej, de vill faktiskt att jag ska skaffa ett nytt par.
Men jag har tränat med dem, så jag vill tävla med dem.
Om jag vinner 100 meter får jag en guldmedalj, eller hur?
Va? Ja, en medalj från 100-yen-butiken.
Jag vill ha den medaljen. Jag vill någon gång vinna ett lopp.
Jag skulle gärna vilja vinna.
Du klarar det här!
Pojkarnas 100 meter startar snart.
Han är supersnabb.
Det där är Togashi, eller hur?
Färdiga löpare, kom hit!
Vad är poängen med att tävla mot Togashi?
Men det är ju idrottsdag.
Var är Togashi?
Tjena, nykomling.
Har du blivit bättre på att springa?
Öh, ska du springa i de där?
Skyll dig själv.
Hej, Togashi! Här borta!
På era platser…
Färdiga…
Ta dem, Komiya! Tro på din snabbhet!
Ja!
Därefter prisutdelningen för 100 meter.
Grattis.
Igår vid japanska mästerskapen för högstadiet
vann Takeru Nigami, son till en landslagsmedlem, 100 meter för pojkar.
Denna enastående prestation
av andraårsstudenten tar sportvärlden med storm…
Ursäkta mig.
Hej, Togashi.
Tack för att du tittade in.
Det är okej.
Ta en titt på det här.
Friidrottsmagasinet?
Det är fantastiskt, Togashi.
Ja, herr Tani frågade mig tidigare. Det är för en tidning.
En intervju tillsammans med herr Nigami låter fantastiskt!
Hans skola ligger nära vår, eller hur?
Ja.
Tror du att du är snabbare än honom?
Herr Nigami är definitivt snabbare.
Jag är inte så säker.
Varför springer du inte 100 meter istället för att prata med honom?
Det kommer aldrig att hända.
Tror du inte?
-Nigami var på tv häromdagen! -Häftigt!
Han var supersnabb!
Ska Togashi tävla mot Nigami?
Herr Nigami är äldre än oss.
Herr Nigami har anlänt.
Ursäkta att jag är sen.
Åh, du behöver inte resa dig.
Trevligt att träffas, Togashi. Jag heter Nigami.
Wow, det är verkligen Nigami!
Återigen, herr Nigami för dig.
Okej, ska vi börja?
Jag är redo.
Jag också.
Vill du börja, Togashi?
Visst.
Få se…
Varför springer du, herr Nigami?
För att vinna, förstås.
Du då?
Var det roligt när du först insåg att du var naturligt snabb?
Det var det.
När man väl tagit första steget kan man inte gå tillbaka till att bara ha kul.
Och det vet du väl vid det här laget.
När du väl bestämt dig för att ägna ditt liv åt den distansen, fortsätt springa.
Du styrs av tävlingsresultat.
Eftersom "löpning" är enkelt,
om du vill passa in och bli nån att räkna med,
måste du alltid prestera.
Togashi är duktig. Vad tycker du om honom?
Hans kadens, balans, rytm och viktförflyttning…
Är han verkligen grundskoleelev?
Femtio gånger.
Togashi, du har 50 gånger mer potential än du tror.
Jösses, 50 gånger?
Åh? Tack.
Du, de ska precis starta.
Fotografen kommer stå vid 40-meters- markeringen, så ta det lugnt efter det.
-Förstått. -Förstått.
När ni är redo.
På era platser…
Färdiga…
Vann Togashi?
Jag tror att herr Nigami slutade springa efter fotot.
Bra jobbat, Nigami.
Tack.
Vi fick några fantastiska bilder!
Du såg ut som om du tävlade på riktigt. Mitt hjärta slog hårt!
Det här blir en fantastisk artikel tack vare dig.
Jag tror att du skulle ha vunnit loppet
om inte herr Nigami hade slutat halvvägs.
Jag tvivlar på det. Han gjorde vad han blev tillsagd att göra.
Han kanske slutade för att han höll på att förlora?
Knappast.
Jag trodde att ni båda gav allt ni hade.
Åtminstone gjorde du det, Togashi.
Det beror på att jag inte kan slappna av.
När jag springer kan jag inte låta bli att ge allt.
Och jag tror att mötet med herr Nigami idag fick mig att inse orsaken.
Jag tror att du till och med kan slå Zaitsus nationella rekord en dag.
Det är att begära lite väl mycket.
Togashi.
Kan jag be dig om en tjänst?
Vad är det?
Kan jag få springa 100 meter mot dig?
Va, nu?
Ja. Ett riktigt lopp.
100-metersmarkeringen är under det trädet, okej?
Ja.
Vi börjar när vi hör ljudet av ett tåg som passerar rälsfogen ovanför.
Den första, okej?
Är du okej, Komiya?
Så, Togashi, tog du det lugnt?
Nej, jag sa ju att jag inte kunde. Jag gjorde allt jag kunde.
Tack så mycket.
Hej då, Togashi.
Ja, vi ses imorgon.
Jag måste börja med att berätta något lite sorgligt.
Komiya var tvungen att flytta igår
på grund av familjeangelägenheter.
Han var precis på väg att komma till rätta, så det är synd.
Vad sägs om att ni skriver ett brev till honom snart?
En mäktig seger för Togashi!
Att ge allt från första heatet är fortfarande hans varumärke.
MITO SHINKINBANKEN-ARENAN
På bana tre, Sakaguchi, från högstadiet Minami Daisan.
Nu till 100 metersfinalen vid Japans mästerskap för juniorer.
Alla ögon är riktade mot Togashi, den regerande mästaren.
Sedan han vann mästerskapet för två år sedan som förstaårselev,
har han vunnit alla tävlingar han deltagit i hittills.
Togashi påminner mig om Zaitsus högstadietid,
den nuvarande nationella rekordhållaren.
Jag håller med. Hur högt Togashi kommer att nå är en snackis
bland friidrottsproffs.
Pojkarnas final på 100 meter ska snart börja.
Färdiga.
‎-Okej. ‎-Ja.
Fältet är inte bara till för baseboll!
-Är det inte Togashi? -Var?
Hm, jag är inte säker. Du, Aoi!
Togashi! Visst? Jag visste att det var du.
Ja.
Har du bestämt dig för en klubb? Ska du inte gå med i nån?
Du kanske tränar någon annanstans?
Förlåt, jag menade inte att överraska dig. Så du började alltså den här skolan?
Men varför? Du kan komma in på en elitidrottsskola.
Den ligger nära hemmet.
-Är det därför? -Ja.
Ursäkta, för många frågor.
Det är okej, hej då.
Kan du göra mig en tjänst?
Tyvärr, nej.
Jag har inte sagt…
Jag har en konstig känsla.
Det är inget konstigt.
-Skulle du vilja gå med i friidrott… -Hej då.
V-vänta. Jag heter Aoi Asakusa.
Jag heter Togashi.
Jag vet. Varför går du inte med i friidrottsklubben?
Vi har för närvarande bara tre medlemmar.
Ingen är intresserad av friidrott.
Ursäkta mig.
Aoi!
JAPANSKA JUNIORMÄSTERSKAPEN POJKARNAS FINAL PÅ 100 METER
God morgon.
Vem är det?
Det är Togashi.
Varför smyger han omkring?
Det är svårt att vara känd, vet du.
Ursäkta, är specialbullarna slut?
Ja, men…
Här, den sista.
Är du säker? Tack så mycket!
Ja, det är ju du, Togashi. 100-metersesset, eller hur?
Ja.
Jag sparade en åt dig.
Åh, Asakusa.
Du kom ihåg mitt namn? Tack!
Tur för dig, jag älskar också de där bullarna!
Du kan få den.
Det är okej, ta den du.
Men kan du göra mig en tjänst istället?
-Är det inte bra? -Café-damen, jag kommer nu.
-Vill du se mig springa? -Ja.
Men varför?
För att springa snabbare.
Inte lika snabbt som du, förstås, men jag vill bli bättre.
Jag vet att det inte är rättvist, men…
Om jag gör det, kommer du att lämna mig ifred då?
Det ska jag. Jag lovar.
Från stående…
Från en hukande start, snälla.
Okej.
Nu kör jag.
Okej, sätt igång.
Vad fan hände just?
Otroligt.
Du är verkligen otrolig.
Oförskämt av mig att tro att jag kunde lära mig nåt av en övermänniska.
Men tack för det.
Ingen fara.
Jag är glad. Jag trodde att du var sjuk eller något.
Jag hörde ett rykte.
Jag är inte begåvad, och jag vet inte vad som får mig att tänka så här…
Men jag tycker verkligen att friidrott
är en underbar sport.
Du är annorlunda än oss. Jag slår vad om att du kan göra vad du vill.
Så du kan ha kul i friidrott, eftersom det är en underbar sport.
Missförstå mig inte. Jag rekryterar inte.
OBS! FRIIDROTTSKLUBBEN STÄNGER
Va?
Jag hade aldrig förväntat mig att inte få några nya medlemmar.
Friidrott är omodernt.
Ursäkta mig.
Togashi.
Hejsan.
Vi fick veta för en stund sen, men vi ignorerade det och fortsatte som vanligt.
Men varför?
Man behöver minst fem medlemmar för att klubben ska kunna fortsätta verksamheten.
Fem medlemmar…
Så det räcker inte att jag går med.
Vad sa du just, Togashi?
Vänta ett ögonblick.
Han sa precis "jag går med", eller hur?
Ja, det gjorde han.
Menar du allvar?
Ja.
Men jag hörde att du hade hälsoproblem.
Det är bara ett rykte. Jag startade det själv.
-Vad? -Åh, det är ingenting.
Tja… problemet är att det krävs minst fem medlemmar.
Men sir, det var jag som anmälde mig, även om det låter arrogant.
Kan du tänka dig att göra ett undantag?
Ja, jag förstår.
Det finns formaliteter som vi måste respektera.
Vad ska jag göra då?
Okej, jag skjuter upp stängningen, men klubben måste visa resultat.
Då är din begäran berättigad.
Jag förstår.
Du skojar!
När är nästa tävling?
Det är en tävling mellan våra grannskolor.
Då måste det bli den.
-Men… -Ja?
Det kommer vara en 4x200 meters-mixstafett.
Vi kan väl skippa stafetten?
Men stafetten är huvudnumret i tävlingen.
Det är en outtalad regel: vinst i stafetten trumfar allt annat.
Ja, jag deltog i stafetten när jag gick första året. Det var helt galet.
Jag förstår… Att vinna den stafetten skulle vara en stor fördel för oss.
Så vi behöver en till kille.
Du sa väl att ni var tre medlemmar?
Dyker den personen någonsin upp?
Han skulle vara en idealisk kandidat, men…
-Visst? -Ja.
Vänta lite, Togashi.
Ja?
Det skulle vara ett nöje att välkomna dig till klubben,
men…
Du har förstått det, visst? Jag funderade på att sluta springa.
Jag menar, jag har stått still ett tag.
Jag förbättrades inte särskilt mycket under mina år i högstadiet.
Jag var rädd för att springa, men jag var också rädd för att ge upp.
Fram till igår när du bad mig springa.
Att springa så där igen… påminde mig om något.
Att jag är jäkligt snabb.
Så jag bestämde mig för att ge löpningen en ny chans.
Det är jag som borde vara tacksam. Tack.
Nej, nej, snälla. Jag ville bara se dig springa, det är allt.
Skulle du låta mig gå med i klubben?
Självklart. Välkommen till friidrottsklubben, Togashi.
Han skulle vara perfekt om han är med på det.
Är han så bra?
Han kommer dock sällan till klubben.
Hoppas inte för mycket, men vi kan väl gå och hälsa på honom i morgon.
Varför inte nu?
Det ligger högst upp på kullen här.
Okej.
Ja?
Hej, det är Asakusa.
Vad vill du?
Prata lite?
Vad i… herr Nigami?
Inte en chans.
Jag visste att du skulle säga det.
Varför går du på en skola som inte är känd för sin friidrott?
Jag kan ställa samma fråga till dig.
Åh, ja, det är…
Jag jobbade alldeles för hårt och skadade ryggen.
Jag kunde inte fortsätta med friidrott, så jag flyttade tillbaka hit.
Varför är du då medlem i klubben här?
Bara på papper, för att jag var tvungen att välja en.
Asakusa tjatade på mig, så hon fick skriva upp mig.
Har du fortfarande ont i ryggen? Kan du springa?
Vem vet?
Varför inte försöka igen?
Inte intresserad.
Är du säker på det?
Lyssna, i denna värld,
finns det idioter som låter 100 meter förstöra hela deras liv.
Så, öh…
Har du tid över?
Hur länge?
Tio sekunder.
Nittioåtta, nittionio, hundra.
Det är precis här!
Okej.
Jag har inte sprungit på ett halvår.
Du ger signalen, Asakusa.
Okej.
Har jag nåt att säga till om?
Du vet inte hur snabb du är, eller hur?
Femtio gånger.
Femtio gånger mer än jag tror.
Ja, så resultatet är redan klart.
Är ni två redo?
-Ja. -Jag är redo.
Okej.
På era platser.
Färdiga.
Aldrig i livet.
Tid?
12,13 sekunder.
Tolv?
Tävlingen är bara tre veckor bort.
Vi borde bestämma startordningen nu för att förbättra träningens effektivitet.
-Första löpare, Asakusa. -Okej.
-Den andra, Shiina. -Okej.
Ni springer första halvan.
Den tredje, Togashi.
Okej.
Och jag tar sista sträckan.
Borde inte Togashi ta sista?
Jag håller med.
Det kanske är ett klokare val, men…
Jag kommer att vara i toppform då, lita på mig.
Förstått.
Och jag skulle vilja använda nedåtsvepet.
Nedåtsvepet, va?
Det kan spara tid jämfört med trycköverlämning,
men det är också svårt att se och göra bytet, förstår du?
Men det kan vara värt ett försök, antar jag.
Jag är medveten om riskerna.
Vi måste slå Katsunishi!
Katsunishi?
Ja. Nigamis gamla skola.
Det blir kul att krossa dem.
Ja, de är en värdig motståndare.
Jäklar, nedåtsvepet är svårare än jag trodde.
Jag var kanske lite för snabb.
Pinnen!
Så snabbt.
De är på en helt annan nivå. Vi ska göra vårt bästa.
-Vi fortsätter. -Ja.
Nigami stannade kvar. Jag är orolig att han överanstränger sig.
Ja, eller hur?
Även om han måste anstränga sig för att komma i form igen,
är hans rygg i princip en tickande bomb.
Ja, det stämmer.
Vad är det med dig, Asakusa? Du ser glad ut.
Självklart är jag glad. Jag får springa med stjärnorna Togashi och Nigami.
Suzume, vi ska springa stafett med superatleter!
Tänk att klubben nästan stängdes ner…
Nu när du säger det, så är det faktiskt ganska coolt.
Jag har ju bara sett Nigami se dyster ut,
och Togashi visade sig vara en helt vanlig kille.
Så det gick inte in överhuvudtaget.
Vad trodde du att jag var för en kille?
Hm? Ja, precis som jag trodde.
Du pratar konstigt.
Men vår klubb kan fortfarande upplösas, eller hur?
Jag kommer inte att låta det hända.
MIXSTAFETT 800 METER
Har du glömt något?
Jag kom för att kolla att du inte jobbar för hårt.
Jag vet att du kan ta hand om dig själv,
men överträning kan ofta vara ett problem efter en lång paus.
Du gör det bara värre.
Loppet är om två dagar. Jag ska vara försiktig.
Det är bra. Då går jag nu.
Varför är du här?
Du kunde ha gått på en bättre skola.
Trycket?
Jag blev beroende av det.
Att springa var det enklaste alternativet för mitt liv.
Anledningen till att jag var eftertraktad, uppskattad,
och anledningen till att jag inte blev ensam är att jag var snabb.
Då är vi två.
Att ha en känd pappa satte mig i en situation där jag alltid måste vinna.
Det jag sa till dig då var vad min far hade sagt till mig.
"Om du vill bli någon att räkna med måste du alltid prestera."
Trycket var outhärdligt.
Jag var tvungen att ignorera varningarna som min kropp gav mig.
Det du tjänar på banan, förlorar du på banan.
Om du är rädd, måste du fortsätta vinna, även om det bara är med millisekunder.
Det är det enda stället vi kan återvända till.
Jag trodde att Togashi och Nigami hade slutat med friidrott.
Jag vet inte.
Jösses, alla tittar på dem.
Tja, de är en iögonfallande duo för alla här.
Tjena, kompis.
Det var ett tag sedan. Har du äntligen slutat isolera dig?
Är du fortfarande långsam, Onomichi?
Spela tuff så mycket du vill, kompis.
Vem är det?
Det är Hirokazu Onomichi, han har levt i Nigamis skugga hela sitt liv.
Jag hör dig, vet du det?!
Och hans ursäkt var: "Jag är den yngsta i vår klass".
Du föddes 11 månader före mig. Den åldersskillnaden var enorm!
Om du bara hade talang, va?
Du föddes den 29 mars, eller hur?
Och du den andra april, eller hur?
Men idag förlorar jag inte mot nån som sitter inne hela dagarna.
Vad gör du, Onomichi?
Coach!
Fokusera på loppet.
Ja. Ursäkta mig, sir!
Så du hamnade på Iwani-gymnasiet?
God morgon, sir.
Idag är dagen.
Vi gjorde allt vi kunde under de senaste tre veckorna.
Jag vet att det här evenemanget är som en repetition för andra skolor,
men loppet har verkligen status.
Dessa 800 meter…
Vi ska visa dem vilka vi är.
Han är inte så pjåkig.
Precis som man kan förvänta sig av hans rival.
Självutnämnd.
Du, Nigami! Varför i hela friden är du där uppe?
När sa jag att jag skulle springa 100 meter?
Åh, jag förstår. Du fokuserar enbart på 4x200 meters mixstafett, eller hur?
Kom igen, mannen!
Han är ganska energisk.
Han är bara en idiot.
Mixstafetten på 4x200 meter börjar snart.
-Där är Togashi! -Nigami också.
Är de i samma lag? Wow!
På era platser.
Färdiga.
Aoi!
Suzume!
Snyggt.
Jag gjorde det!
Kom igen, lägg i en extra växel, Iwani-gymnasiet.
Förlåt!
Jag kan fortfarande hinna ikapp!
Det verkar bli en rättvis kamp.
Ursäkta, den jag kämpar mot…
…är inte du!
Nigami!
Kommer klubben att fortsätta?
Ja, och vi måste anmäla oss till sommartävlingen.
Vicerektorn sa så.
Varför vicerektorn?
Han var friidrottare tidigare, och Katsunishis tränare
gick en klass över, eller hur?
Åh, du kanske har rätt.
Det är ju i alla fall goda nyheter för oss, eller hur?
Ja.
Visst är det.
Även om jag inte är helt övertygad,
så springer vi ändå.
Togashi slog mästerskapsrekordet.
Han kommer att dominera nationella mästerskapen också.
Det kan du lita på. Han har inga rivaler.
Nigami då?
Lite långsökt, han kom trea och kvalade knappt för nationella mästerskapen.
Tsuneda från Kyushu då?
Han klarar sig bra, men är fortfarande ingen match för Togashi.
Togashi hade en svacka under en tid,
men han har slagit sitt personbästa på sistone. Vilket monster.
Han kanske slår Zaitsus tid.
Det skulle vara intressant.
Någon i Kitakyushu har just slagit Zaitsus nationella rekord!
-Du skämtar! -Tsuneda?
Nej, någon okänd förstaårselev.
Vad heter han?
ÅR ETT KOMI…
En sån mening kan man bara se i elitskolor, va?
Öh, jag antar det.
Jag heter Numano och gick på högstadiet Daito.
Vilken skola kommer du ifrån?
Jag heter Komiya. Jag var dock inte med i skolans friidrottsklubb.
Vänta, har du börjat med friidrott nu? På den här elitskolan?
Ja, jag har tränat på egen hand för att gå med i den här klubben.
Jaså? Var bor du?
Uppe vid Nakatsu-berget.
Då måste det vara en jäkligt lång tågresa.
Ja, så jag cyklar.
Herregud! Hur lång tid tar det?
Två timmar.
NISHIZAWA GYMNASIUM
Färdiga.
Herrejesus.
Tsuneda är verkligen nåt alldeles extra.
Trevligt att träffas allihop. Jag heter Tsuneda och är klubbens kapten.
Han går ju bara andra året.
"Inträdesprovet" kan låta skrämmande för er,
men vart ni än springer, är 100 meter alltid 100 meter.
Färdiga.
Nummer 23 ser ganska bra ut.
Vad synd, han hade en stark start.
Den där förstaårselevens start var fantastisk.
Han är nog den explosiva typen.
Du, Komiya!
Du var supersnabb, grabben!
Du verkade sakta ner mot slutet. Är du okej?
Starten var otrolig, trots din ryckiga form,
och du har utmärkt balans.
Komiya tappar alltid fart i andra halvan, eller hur?
Ja, det gör han.
Kapten, fundera på frågorna.
Frågor? Åh, för imorgon?
En frågestund med herr Zaitsu låter supercoolt!
Det är ingen stor grej.
Jag börjar eftersom jag är kapten, men alla får ställa frågor.
Jag skulle vara för nervös.
Som jag sa tidigare, era gymnasieår
är en mycket viktig tid för att bestämma er framtida karriär.
Som femfaldig vinnare av de nationella mästerskapen,
ger vår skolas alumn, herr Zaitsu, er en fantastisk möjlighet.
Så var uppmärksamma och lyssna noga.
Herr Zaitsu, var snäll och kom upp på scenen.
Tänk inte för djupt, ta inte samhället på allvar,
var inte defensiv, och attackera även om du vinner.
Nu tar jag emot frågor.
Jag har en.
Varsågod.
Jag är Tsuneda, kaptenen för friidrottsklubben.
Herr Zaitsu, hittills har ni… Åh, tack.
Herr Zaitsu, ni har enastående meriter i bagaget,
och ni är oslagbar. Varför fortsätter ni att utmana er själv?
Jag är en levande varelse. En dag dör jag, och jag kommer aldrig att födas på nytt.
Det är anledningen.
Öh…
T-tack så mycket.
Jag har en fråga till.
Hur förbereder ni er mentalt när ni tävlar i stora lopp?
Jag blir inte rädd för att förlora och fokuserar på min prestation.
Dessutom skrämmer nederlag mig och jag hungrar efter resultat.
Så ni byter tankar beroende på ert humör?
Nej, jag får fördelar från båda två samtidigt.
Så att ni inte blir nervös i någon situation?
Nej, för att njuta av att vara nervös hela tiden.
Jag förstår…
Hm, tack så mycket.
Nästa.
Ja.
Du där borta.
Jag heter Komiya.
Herr Zaitsu, hur tar ni…
…hand om er mentala hälsa?
Jag är en kortdistanslöpare och har problem med ångest.
Jag skadade benet, men det har läkt,
men det saktar ner när jag når toppfart.
Så jag undrar om ni vet några lösningar på det.
För att vara ärlig, ångest bör inte hanteras.
Livet är fullt av möjligheter att förlora.
Det är där livets charm ligger.
Rädsla är inte obehagligt.
Säkerhet är inte trevligt.
Ångest uppstår när du testar dig själv mot dig själv.
Om man måste erbjuda något för ära,
ge upp ditt liv, som bara är en sammansättning av celler.
Vad är det du vill göra?
Jag vill… bli nationell rekordhållare.
Vad heter du?
Komiya.
Oj, den där förstaårseleven imponerar.
Ja.
Tack för idag, Zaitsu.
Behandlade de dig väl?
Ja.
Går det bra med kaffe?
Tack, sir.
Han kommer starkt.
Hm? Åh, Tsuneda?
Även om han bara är andraårselev är han bäst i Kyushu.
Hans namn kommer att bli känt över hela landet i år.
Det tror jag säkert. Det är bara en tidsfråga innan vi får se…
…vem som är den riktiga mästaren.
Du verkar ha löst problemet med att det går långsamt.
Ja, det har jag.
Trots det, träna inte för hårt. Gå hem för idag.
Mina ben mår bra, så jag ska springa lite till innan jag går hem.
Jag lade märke till ditt högra ben när jag först såg dig springa.
Herr Zaitsus råd hjälpte mig.
Det verkar så.
Kanske borde jag inte säga det här till dig,
men du borde sluta med friidrott.
Har du märkt att din form börjar försämras?
Ändå blir du snabbare och snabbare.
Det finns bara en anledning till att du kan springa så fort.
Det är din viljestyrka!
En löpare som kan ignorera sin gräns genom känslor har inga bromsar!
Även om de uppnår tillfällig ära kommer de fortsätta springa tills de kraschar.
Dina nerver måste ha varit din kropps sista varning.
Friidrott kommer att ta kål på dig en dag!
Jag förstår. Även någon som jag kan vinna någon gång, visst?
Va? Hörde du inte vad jag sa?
Tack, kapten.
Vänta lite!
Herregud!
Vem i hela friden är han?
Han slog Tsunedas rekord!
Komiya, grattis till att du satte bästa tid i kvalet.
Du var sjukt snabb, kompis.
Du eller Tsuneda kommer att vinna finalen.
Fan, vem av dem ska jag heja på då?
Heja på dem båda.
Bra beslut!
Förlåt att jag uppehöll dig.
Det är lugnt.
Ursäkta mig.
Lycka till i finalen!
NATIONELLA GYMNASIEMÄSTERSKAPEN POJKARNAS REGIONSFINAL PÅ 100 METER
På era platser.
Färdiga.
KOMIYA TSUNEDA
NATIONELLA GYMNASIE-MÄSTERSKAPEN
Nigami.
Hej.
Måste klara kvalen först.
Ja, eller hur?
Jag kan inte fatta…
…att min rygg fortfarande håller.
Jag ska göra mitt bästa.
Bra.
Vi ses senare.
Okej.
KOMIYA
På era platser.
Färdiga.
Bra sprint, Nigami.
Det var nära ögat.
Nej, jag blev krossad.
Bra sprunget.
Grattis, Togashi. Det är fantastiskt att du slog mästerskapsrekordet.
Det var en medvindstid, men jag känner mig bra.
Jag önskar att jag kunde tävla mot dig en sista gång. Men, jag mår bra.
Bra prestation, Nigami.
Den där killen, Komiya…
Han är sjukt snabb.
Jag vet. Om han inte hade tagit det lugnare mot slutet, kunde han ha…
Det var länge sedan, Komiya.
Detsamma.
Jag ser att du springer än.
Ja.
Hur länge sedan var det vi tävlade?
Gör det något om jag slår dig igen?
Lycka till med det.
UTRYMNINGSPLAN
På bana ett, Matsuba,
från Utsugikita-gymnasiet, Hiroshima.
På bana två, Nakanishi,
från Suzuna Chuo-gymnasiet, Osaka.
På bana tre, Amagata,
från Natamame-gymnasiet, Shizuoka.
På bana fyra, Komiya,
från Nishizawa-gymnasiet, Oita.
På bana fem, Togashi,
från Iwashi Daini-gymnasiet, Tokyo.
På era platser.
Färdiga.
Togashi, din löpstil har förändrats.
TIO ÅR SENARE
Med tanke på din prestation…
…förnyar vi vårt kontrakt.
Puh, vad skönt.
Nu kan jag slappna av.
Togashi, jag vill inte ta upp det här,
men kom ihåg att du bara klarade dig med nöd och näppe. Det är ett viktigt år.
Ja, självklart. Jag ska ta det till mig, absolut.
Jag går nu.
-Vänta, jag glömde att ge dig det här. -Ja?
Det är nästa månad. Kom med om du kan.
Team-sammankomst?
Ja. Kaido och Kabaki kommer. Kanske du kan be om några råd?
Råd från dem?
Det stämmer. Du är inte den du brukade vara.
Du kanske hittar nyckeln till din comeback.
Åh, okej.
God morgon, Kabaki.
God morgon, Togashi.
Jag fick mitt kontrakt förnyat, men det var på håret, igen.
Jag förstår.
Togashi.
Du har förändrats.
Va?
Du är långt ifrån den Togashi jag brukade se när jag var barn.
Jaha. Tja, vi måste se verkligheten i ögonen, eller hur?
Jag ska göra mitt bästa, eftersom det kan bli mitt sista år.
Jag var inte i toppform idag,
men den nya säsongen har precis börjat, så jag kommer att finslipa den gradvis.
JAPANSKA MÄSTERSKAPEN I FRIIDROTT
KUSASHINO CORP. FRIIDROTTSGALA
I takt med att friidrottens popularitet ökar,
har vi stöttat idrottare i toppen inom sina respektive grenar.
Nu vill jag bjuda in på scenen vår stjärnidrottare,
som har tävlat i stora kortdistanslopp
under de senaste 15 åren.
Låt oss höra vad herr Kaido har att säga!
Hej, jag heter Kaido.
Jag har varit med länge, men min topp har ännu inte nåtts.
Jag har strävat efter att förbättra mitt personbästa varje år.
En sak jag vet med säkerhet är att verkligheten inte bara försvinner själv.
Så det är dags att jag tar itu med den ihållande verklighet som kallas Zaitsu.
Det var allt från mig, Kaido.
Tack för ett inspirerande tal, herr Kaido!
Hur man hanterar verkligheten?
Ja, sir.
Du behöver bara höja dig över det genom att slå rekord.
Det var vad jag trodde. Men, det är väldigt svårt.
Sedan när blev du en mes, Togashi?
Tja, jag menar, mitt värde minskar stadigt dessa dagar.
Jaså? Tja, att bara avfärda dig med logik vore tråkigt,
men jag kan berätta min historia.
För det första är jag 100 % säker på att jag är otroligt begåvad.
Jag är en naturbegåvad löpare, särskilt på korta distanser.
Jag blev aldrig besegrad i min region när jag var barn.
Jag fick stryk i nationella mästerskapen, så jag tränade hårt för att bli snabbare.
Sista året på gymnasiet kunde jag känna doften av min första seger där.
Sen dök den 15-årige Zaitsu upp. Och sen dess har
jag tvingats leva med denna verklighet
där han alltid ligger ett steg före mig.
Verkligheten där jag aldrig vinner och fick smeknamnet "Ständige tvåan".
Verkligheten där jag åldras varje sekund och en ung person som Komiya dyker upp.
Han är inte ung längre, eller hur?
Jag är trött på att höra: "Synd att han inte föddes i en annan tid."
Det är lustigt att denna verklighet inte tillåter mig att vinna.
Men faktiskt är jag 100 % säker på att jag kommer att vinna nästa gång.
Vet du varför?
Nej, sir.
För att du kan fly från verkligheten.
Va?
Om min seger är orealistisk, måste jag fly från den verkligheten.
Att fly verkligheten betyder att jag har hopp om mig själv.
Det visar att jag inte har gett upp mig själv.
Oavsett vilka åsikter, insikter, sanningar eller upplysningar
som människor omkring mig kastar på mig, så värdesätter jag mig själv.
Det är mitt uppdrag, mitt arbete, skälet till att leva och varför jag springer.
Lyssna. Du kan fly från verkligheten så länge du förstår varför du flyr.
-Herr Kaido. -Åh, hej.
-Det här är Sekiguchi, vår nykomling. -Hej.
Jag heter Sekiguchi, det är en ära att träffa er, herr Kaido.
Så du tänker stanna kvar tills vidare?
Ja.
Jag vill lägga mitt förflutna bakom mig och göra mitt bästa med den jag är nu.
Vad tycker du om Komiya, som fortsätter att ligga i topp?
Jag skulle vilja tävla mot honom på banan igen.
Och slutligen, varför fortsätter du att springa?
Varför?
Bra fråga.
Ursäkta mig, herr Togashi?
Ja.
Trevligt att träffas.
Detsamma.
Wow, det här är spännande. Jag heter Morikawa.
Morikawa…
Du vann de senaste nationella gymnasie-mästerskapen.
Känner du till mig? Du har gjort min dag, sir!
Din sprint inspirerade mig att börja med friidrott!
Får jag be om ett handslag, sir?
Åh, självklart.
Tack så mycket!
Hej, Togashi.
Herr Kaido.
Tack för häromdagen.
Hur är läget med dig?
Jag har blivit lite bättre, och jag har börjat inse
att jag inte springer för att vinna utan för nån annan. Det är min anledning.
Det kan vara min biljett till att fly verkligheten.
Jaså?
Alla har säkert sina egna svar, men det här är vad jag tycker.
Innan du känner till din egen verklighet kan du inte fly från den.
Att springa iväg med öppna ögon och stå stilla med slutna ögon är olika saker.
Att se verkligheten rakt i ögonen är skrämmande, förstår du.
Du måste acceptera saker du hatar.
Men om du vill förändra eller förneka verkligheten måste du först konfrontera.
Så fort du blundar, kommer du att sluta röra dig för alltid.
Var försiktig, Togashi.
Det ska jag.
‎JAPANSKA FRIIDROTTSMÄSTERSKAPEN ‎OSAKA 2025
Herregud, Togashi! Togashi!
Du kom på andra plats och var nästan lika med Kabaki.
Du klarade B-kvalificeringsgränsen!
Tack.
Ärligt talat var det helt oväntat.
Jag känner samma sak.
Ja, eller hur?
Nu är du kvalificerad för årets mästerskap.
Jag kan knappt vänta på att få se din episka comeback!
Jag ska göra mitt bästa.
Jösses, jag är så glad!
Hej, Togashi.
God dag.
-Hur mår du? -Ganska bra.
Klara…
KOYAMACHO-SJUKHUSET
Det är en muskelsträckning.
Vad?
Jag råder dig att avstå från att tävla i år.
Men nationella mästerskapen är om en vecka.
Ta inte lätt på muskelsträckningar.
Om du fortsätter att pressa nu och muskeln går sönder helt så är din karriär över.
Men jag måste springa…
Sex månaders rehabilitering är det bästa för dig på lång sikt.
Koncentrera dig på din återhämtning. Det finns alltid nästa år.
Vad?
Tråkigt att höra om skadan, men kontraktet sägs upp om du inte kan tävla.
Menar du allvar?
Tyvärr.
Titta här, det står i kontraktet.
Men eftersom vi värdesätter dina utmärkta insatser, Togashi,
vill vi att du fortsätter stödja oss som friidrottstränare från och med nu.
Läs igenom dessa papper, och om du är nöjd…
Det såg bra ut.
Kan vi slå klass fyra nu?
Hm… Tror du att större steg är bättre?
Det kan göra oss snabbare.
-Nej, det är tvärtom. -Va?
För stora kliv stör din balans.
Åh, förlåt, jag avbröt er, eller hur?
Vad menar du med "kliv"?
Istället för att sträcka ut benen framåt, tryck fötterna mot marken
i varje steg du tar.
Trycka ner mina fötter…
Ja, precis så.
Okej, låt oss prova.
Ja. Tack, herrn.
Tack så mycket.
Idrottsdag snart?
-Ja. -Ja.
Han har sista sträckan och jag näst sista.
Vi vill slå klass fyra.
Jag förstår. Så ni har en rival i klass fyra.
Lyssna, att hantera nederlag är mycket viktigare än teknik.
Vad?
Även om man gör sitt allra bästa kan man förlora, men det är okej.
Det är inte som om ens liv är i fara. Om man förbereder sig på att förlora,
kan man till och med prestera bättre ibland.
Hastighet är inte allt. Ta det lugnt.
Varför ska man offra sitt liv…
Hela mitt liv…
Vad är det med honom? Kom, vi går.
Ja.
AIDA-SJUKHUSET
Hej, Togashi.
Nigami.
Jag kan skjutsa dig.
Tack för att du presenterade mig för en bra läkare.
Ingen fara. Det är en vecka kvar, eller hur?
Jag behöver bara springa tre 100-meterssprintar till med full kraft.
Du påminner mig om mig själv när jag gick i gymnasiet.
Jag var livrädd,
men för det ögonblicket, för det flyktiga ögonblicket,
kunde jag ge upp allt annat.
Innan jag visste ordet av var jag död inombords. Försökte överleva morgondagen.
Nästa lopp representerar de 25 åren av mitt liv… och nutiden.
Om allt jag ska göra är att fortsätta leva som en fortsättning på gårdagen,
kommer jag förlora förmågan att springa med all min kraft nu.
Allt väl, herr Kabaki?
Helt okej, antar jag.
Dagens kvaltävling är som en uppvärmning inför morgondagens final…
God morgon, Kabaki.
God morgon.
Hur är det med din skada, Togashi?
Jag klarar mig, men jag är inte helt säker.
Jag förstår.
Vi ses på banan.
Visst.
Herr Togashi är med i ditt heat, eller hur?
-Tja, med tanke på finalen… -Det förändrar saken.
Spelet kan börja.
Kabaki vinner! Togashi kommer tvåa!
Du är alltid väl förberedd, eller hur?
Herr Zaitsu.
Enkel seger i kvalet hörde jag.
Du också.
När jag tänker på när du tog upp ångest och psykisk hälsa får det mig att minnas.
Det samtalet var till stor hjälp. Nu har jag ett tydligt mål tack vare dig.
Ett mål, va?
Ja.
Odds och matematik, trender och strategi. Målet är ett resultat som slår allt.
Jag kommer att vinna nästa lopp.
Imponerande. Tänka sig att du skulle satsa hela ditt liv på ett rekord…
Är det en komplimang?
Nej, jag tycker synd om dig.
Jag förlorade min kämpaglöd i utbyte mot titeln "obestridd mästare".
Ju snabbare jag springer, desto mer hamnar alla efter.
När jag tittar åt sidan är det ingen där.
Utsikten från den positionen är densamma som från sista plats.
Det är tråkigt som fan.
Det som ger oss verklig triumf och glädje är varken rekord eller medaljer.
Det är motståndarna.
Förstaplatsen som uppnåtts i tävlan mot nån annan…
-Det är… -Jag har min egen metod, tack.
Ja, jag antar det.
Svik mig inte.
Herrarnas semifinal på 100 meter, heat ett.
På era platser.
Kabaki och Togashi är definitivt favoriterna här.
Kan Morikawa, den 17-åriga nya stjärnan, hänga med dem?
Togashi på första plats, Kabaki på andra plats.
Morikawa, den yngste, var nära men slutade på tredje plats.
Zaitsu, Komiya och Kaido… Japans tre bästa just nu är alla här.
Det är praktiskt taget finalen.
Zaitsu verkar ha tappat i popularitet, så jag satsar på Komiya den här gången.
Zaitsu ser bara ut så för han var otroligt snabb under sin glansperiod.
Hur som helst blir det Zaitsu eller Komiya.
Ja, antingen Zaitsu eller Komiya.
Zaitsu eller Komiya.
-Zaitsu eller Komiya. -Zaitsu eller Komiya.
-Zaitsu eller Komiya, utan tvekan!
Zaitsu eller Komiya.
-Vem blir det? -Zaitsu eller Komiya.
-Zaitsu eller… Komiya. -Zaitsu eller Komiya, skulle jag tro.
Zaitsu eller Komiya, Zaitsu eller Komiya…
Är jag inte med i spelet?
Semifinalens heat två ska precis börja!
Hur kommer Kaido att hantera situationen mot Zaitsu och Komiya?
Färdiga.
Jag förstår, det här är verkligheten, va?
Okej, dags att börja fly från verkligheten nu!
Kaido vinner, Komiya kommer tvåa och Zaitsu femma.
Otroligt! Zaitsu är utslagen i semifinalen!
Kaido besegrade äntligen Zaitsu!
Och hans tid är den näst bästa i Japans historia!
Komiya.
Det var ett tag sen, igen.
Det var länge sedan.
Äntligen får jag tävla mot dig för första gången på tio år.
Mm-hm. Har du någonsin tänkt på det här, Togashi?
Hur meningslöst är det att springa samma sträcka varje dag?
Under de senaste tio åren har jag bara tänkt på att sätta rekord.
Faktum är att jag inte har tänkt på något annat.
Men just nu har mitt rekord slagits av någon som inte bryr sig om rekord.
Inga beräkningar, trender eller strategi. Envisheten var enda drivkraften.
Även om jag slår ett nytt rekord igen, vad väntar mig efter det?
Kanske finns det inget att vinna på att vara snabb,
och inget att förlora på att vara långsam.
Om så är fallet, vad i hela världen
handlar det korta ögonblicket om?
Och vad är det för mening med det här loppet?
Vad fasen springer vi för?
Det är uppenbart.
Att vi ger vårt absolut bästa. Vi behöver inget annat.
När jag ser tillbaka har mitt liv varit så hektiskt.
Jag var rädd att förlora och bli isolerad, sen trodde jag att jag var oslagbar.
Som ett resultat av det vände jag blicken från nederlaget.
Jag hade en märklig övertygelse om att jag var skyddad.
Men jag är här på grund av mitt förflutna.
Vi förstår bara våra egna hjärtan. Det finns ingen plats där nån hör hemma.
Ditt sinne skapar solidaritet, empati och kärlek.
Allt i denna värld gör oss oroliga.
Och i slutändan dör vi alla ändå.
Tänk på det, vi är körda allihopa.
Ändå kan ingen av dessa
ta ifrån oss den rena glädje som vi känner när vi ger allt.
Jag har sett det otaliga gånger, och jag har känt det lika ofta.
Tyvärr har jag aldrig sett det eller känt det själv, inte en enda gång.
Detta meningslösa spel har ingen lösning.
Komiya, du verkar ha glömt den enkla regeln.
Det vill säga, att springa 100 meter snabbare än nån annan kan lösa allt.
Du har hittat, strävat efter och finslipat din otroliga snabbhet helt på egen hand.
Tycker du att det är meningslöst?
När vi springer försvinner allt annat. I en skarpare värld lyser allt.
Om du inte har upplevt det,
låt oss göra det tillsammans i det kommande 100-metersloppet.
Herr Zaitsu, ni saktade plötsligt ner. Skadade ni er?
Hände det något?
Jag har ett meddelande till er allihopa.
Från och med idag slutar jag som professionell idrottare.
Vad? Sa ni just att ni skulle sluta?
Av någon särskild anledning?!
Hallå! Herr Zaitsu slutar!
Är förlusten nyss orsaken?
Eller en skada kanske?
Eftersom jag inte längre är sprinter kan jag säga detta högt.
100 meter sammanfattar ett helt liv i ett enda ögonblick.
En centimeters skillnad eller några grams skillnad kan förstöra för en.
Men,
det är därför man känner eufori.
Det finns en rikedom som bara den distansen möjliggör.
Vi är här med herr Zaitsu, som just har meddelat att han slutar.
-Vänta! -En sista fråga!
Skulle ni vilja säga några ord till de sprinters som tävlar i finalen?
Hopp, besvikelse,
ära, motgång,
trötthet, tillfredsställelse,
frustration, prestation,
tillsammans med alla andra känslor.
Stoppa in alla i 100 meter,
och njut av de bästa tio sekunderna.
-Herr Zaitsu. -Ett ögonblick!
ALARM
HOTELL OKRA
Dag två vid nationella mästerskapen. Nästa gren, herrarnas final på 100 meter.
100-metersmästaren Zaitsu blev utslagen i semifinalen
och chockerande nog meddelade han igår att han slutar.
Friidrottens historia är på väg att förändras.
Ikväll kommer vi att få bevittna ett historiskt ögonblick.
Vem blir den snabbaste mannen?
Nationella mästerskapen herrarnas final på 100 meter!
TYSTNAD UNDER STARTEN!
På era platser.
DEN SISTA TÄVLINGEN
KOMMER ATT SLUTFÖRAS
‎Färdiga.
PÅ TIO SEKUNDER
Undertexter: Pernilla Näslund