Den avstanden gir tiden makt.
Den avstanden avgjør personens verdi.
Den avstanden er det jeg har viet livet mitt til.
Den avstanden er… hundre meter.
Ferdig.
TOGASHI
Togashi, du kan ta verden med storm!
Aldri i livet.
Det kan ikke være gøy for deg å løpe med oss.
Jeg har aldri hatt det gøy med å løpe med noen uansett.
-Japans raskeste barneskoleelev! -Hei!
Du burde være mer stolt, Togashi.
Burde jeg det?
Går det bra med deg?
Det går… bra…
Du høres ut som om du skal dø.
Det går bra…
Nei, du er andpusten.
Dette er… normalt for meg.
Normalt?
-Takk. -Ingen årsak.
Stille, klasse.
Han er den nye eleven jeg nevnte i går.
Fra i går…
I går?
Dette er Komiya, deres nye klassekamerat.
La oss gi ham en varm velkomst.
Kom igjen, presenter deg.
Hyggelig å treffe dere. Jeg heter Komiya.
Jeg kan ikke høre deg!
Hallo! Si det igjen, er du snill!
Kom igjen, hva var det jeg sa?
Men jeg kan ikke ønske ham velkommen uten å vite hva han heter.
Det holder, Genta.
De indre vinklene i en trekant summerer seg til 180°.
Ikke 360°, ikke gjør den vanlige feilen.
Parallellogrammet er vanskelig, så hør nøye etter.
Ok, neste.
Hva om jeg taper?
Klar.
Utrolig.
Komiya!
Hei, Komiya!
Komiya!
Togashi…
Hvor er jeg?
I nærheten av huset mitt.
Jeg følger deg til elvebredden.
Liker du å løpe?
Nei, det er vanskelig.
Hvorfor løper du, da?
Fordi den blir uskarp.
Hva blir uskarpt?
Virkeligheten.
Å gjøre noe som er mer smertefullt enn virkeligheten, trøster meg.
Ha det, da.
Ok, men…
du misbruker løping av en så dum grunn.
"Misbruker"?
Hvordan kan jeg si det?
Jeg har ingenting, skjønner du.
Hva?
Jeg vet ikke hvordan man kommer overens med folk.
Og jeg vet ikke hvordan jeg skal løse problemer, så jeg stikker når jeg kan.
Selv om det er en midlertidig løsning.
Så grunnen er verdt det for meg.
Jeg vet at det å bare løpe ikke løser problemene mine.
Men du tar feil, Komiya.
Hva?
Å bare løpe løser selvsagt ingenting,
men én ting vet jeg.
Hva?
Det er en veldig enkel regel i denne verden.
Å løpe 100-meteren raskere enn noen andre kan løse nesten hva som helst.
"Nesten hva som helst"? Hvordan kan du være så sikker på det?
Det kan jeg. Fordi det fungerer for meg.
Så…
Er det for sent…
Er det for sent for meg å trene meg opp til å løpe fortere?
Den avgjørelsen tar du selv.
Den avgjørelsen… er min egen.
-Ha det! -Ha det.
Togashi.
La oss dra og spille på Kawanos.
Beklager, jeg kan ikke. Jeg må dra et sted i dag.
Vi ses.
Pokker. Han er ikke morsom.
Sving armene mer!
Tenk deg at du sparker hardt i bakken!
Høyere.
Togashi, vil du komme og spille hos meg i dag?
Beklager, jeg har planer.
Hva, i dag også?
Vi ses i morgen.
Hva er det med ham for tiden?
Du blir bedre, men det må være vanskelig å løpe hver dag.
Det går bra. Jo mer jeg løper, jo lettere føles føttene mine. Jeg nyter det.
Idrettsdagen nærmer seg, så ta en fridag.
Det er ikke tid til å hvile.
Dessuten vil jeg lære mer av deg.
Hvile er en del av treningen.
Du bør også kjøpe nye sko.
Å, det…
Flaks at jeg hadde kunsttime i dag.
Vikle denne rundt og…
Hei, Komiya! Det er litt…
Ferdig. Det burde gå bra.
Nei. Det ser fælt ut.
Men jeg kan godt bruke den.
Bare så vidt, ikke sant?
Vil ikke foreldrene dine kjøpe nye til deg?
Nei, de vil at jeg skal kjøpe et nytt par.
Men jeg har øvd med dem, så jeg vil løpe i dem.
Hvis jeg vinner 100 meter, får jeg en gullmedalje, ikke sant?
Hva? Ja, en medalje fra 100 yen-butikken.
Jeg vil ha den medaljen. Jeg vil gjerne vinne et løp bare én gang.
Jeg vil gjerne vinne.
Du klarer det!
Guttenes 100 meter starter om kort tid.
Han er superrask.
Så det er Togashi, ikke sant?
Ferdige løpere, kom hit!
Hva er poenget med å løpe mot Togashi?
Det er idrettsdag.
Hvor er Togashi?
Hei, nye gutt.
Har du blitt bedre til å løpe?
Skal du løpe i dem?
Som du vil.
Hei, Togashi! Her borte!
Klar…
Ferdig…
Ta dem, Komiya! Tro på farten din!
Ja!
Nå er det prisutdeling på 100 meter.
Gratulerer.
I går under det japanske mesterskapet for ungdomsskoler,
vant Takeru Nigami, sønn av et tidligere landslagsmedlem, 100 meter for gutter.
Denne enestående prestasjonen
av andreklassingen tar idrettsverdenen med storm…
Unnskyld meg.
Hei, Togashi.
Takk for at du kom innom.
Det går bra.
Se på dette.
Friidrettsmagasinet?
Det er fantastisk, Togashi.
Ja, herr Tani spurte meg tidligere. Det er til et magasin.
Et intervju med Nigami høres flott ut!
Skolen hans er nær oss, ikke sant?
Ja.
Tror du at du er raskere enn ham?
Nigami er helt sikkert raskere.
Jeg er ikke så sikker.
Hvorfor løper du ikke 100 meter på ordentlig i stedet for å snakke med ham?
Det kommer aldri til å skje.
Tror du ikke?
-Nigami var på TV her om dagen! -Kult!
Han var superrask!
Skal Togashi løpe mot Nigami?
Herr Nigami, han er eldre enn oss.
Herr Nigami har ankommet.
Beklager forsinkelsen.
Du trenger ikke å reise deg.
Hyggelig å møte deg, Togashi. Jeg heter Nigami.
Jøss, det er virkelig Nigami!
Igjen, herr Nigami for deg.
Ok, skal vi sette i gang?
Jeg er klar, frue.
Jeg også, frue.
Vil du begynne, Togashi?
Ja.
Skal vi se…
Hvorfor løper du, herr Nigami?
For å vinne førsteplassen, så klart.
Hva med deg?
Var det gøy da du innså at du var naturlig rask?
Det var det.
Men når du tar førsteplassen, kan du ikke gå tilbake til å bare ha det gøy.
Og det vet du jo nå.
Når du har forpliktet deg til den distansen, må du fortsette å løpe.
Du styres av løpsresultater.
Fordi "å løpe" er enkelt,
hvis du vil høre til og forbli i spillet,
må du være absolutt til enhver tid.
Togashi gjør det bra. Hva synes du om ham?
Hans rytme, balanse, flyt og tyngdefordeling…
Er han virkelig barneskoleelev?
Femti ganger.
Togashi, du har 50 ganger mer potensial enn du tror.
Jøss, 50 ganger?
Å? Takk.
De begynner snart.
Fotografen vil være ved 40-metersmerket, så bare ta det rolig etter det.
-Forstått. -Forstått.
Når dere er klare.
Klar…
Ferdig…
Vant Togashi?
Jeg tror herr Nigami sluttet å løpe etter bildet.
Bra løp, Nigami.
Takk.
Vi fikk noen flotte bilder!
Du så ut som om du løp på ordentlig. Du fikk hjertet mitt til å banke!
Dette blir en flott artikkel takket være deg.
Jeg tror du ville ha vunnet løpet
hvis herr Nigami ikke stoppet halvveis.
Det tviler jeg på. Han gjorde det han fikk beskjed om.
Kanskje han sluttet fordi han tapte?
Ikke pokker.
Jeg trodde dere begge ga alt.
Du gjorde i det minste det, Togashi.
Det er fordi jeg ikke kan slappe av.
Når jeg løper, kan jeg ikke la være å gi alt jeg har.
Og jeg tror at møtet med Nigami i dag fikk meg til å innse grunnen.
Jeg tror til og med du kan slå Zaitsus nasjonale rekord en dag.
Det er litt mye forlangt.
Togashi.
Kan jeg be deg om en tjeneste?
Hva er det?
Kan jeg løpe 100 meter mot deg?
Hva, nå?
Ja. Et ekte løp.
Hundremetersmerket er under det treet.
Ja.
Vi starter når vi hører lyden av et tog som passerer skinneskjøten over oss.
Den første, ok?
Går det bra, Komiya?
Så, Togashi, du slappet av?
Nei, jeg sa jo at jeg ikke kunne. Jeg satset alt.
Takk.
Farvel, Togashi.
Ja, vi ses i morgen.
Jeg må begynne med å fortelle dere noe litt trist.
Komiya måtte plutselig flytte i går
på grunn av familieforhold.
Han var i ferd med å finne seg til rette, så det er synd.
Hva med at dere skriver et brev til ham snart?
En mektig seier av Togashi!
Å gi alt fra første heat er fortsatt hans varemerke.
MITO SHINKIN BANK STADION
I bane tre, Sakaguchi. fra Minami Daisan ungdomsskole.
Finalen på 100 meter i Det japanske nasjonale ungdomsskolemesterskapet.
Alles øyne er rettet mot Togashi, den regjerende mesteren.
Siden han vant mesterskapet for to år siden som førsteklassing,
har han vunnet alle stevnene han har deltatt i så langt.
Togashi minner meg om Zaitsus ungdomsskoletid,
den nåværende nasjonale rekordholderen.
Det er jeg enig i. Hvor høyt Togashi vil stige, er av økende interesse
blant profesjonelle friidrettsutøvere.
Guttenes hundremeter-finale er i ferd med å begynne.
Ferdig.
‎-Bra jobbet! ‎-Ja!
Banen er ikke bare for baseball!
-Er ikke det Togashi? -Hvor?
Jeg er ikke sikker. Hei, Aoi!
Togashi! Ikke sant? Jeg visste at det var deg.
Ja.
Har du bestemt deg for klubb? Skal du ikke bli med i noen?
Kanskje du trener et annet sted?
Unnskyld, jeg mente ikke å overraske deg. Så du kom virkelig til denne skolen?
Men hvorfor det? Du kan komme inn på en eliteidrettsskole.
Det er i nærheten av der jeg bor.
-Er det grunnen? -Ja.
Beklager, for mange spørsmål.
Det går bra. Ha det.
Kan du gjøre meg en tjeneste?
Nei, beklager.
Jeg har ikke sagt…
Jeg har en merkelig følelse.
Det er ikke noe merkelig.
-Skal du melde deg på fri… -Bingo, ha det.
Vent. Jeg heter Aoi Asakusa.
Jeg heter Togashi.
Jeg vet det. Hvorfor vil du ikke bli med i friidrettsklubben?
For øyeblikket har vi bare tre medlemmer.
Ingen er interessert i friidrett.
Unnskyld meg.
Aoi!
Finale i Japans ungdomsskolemesterskap på 100 meter for gutter
God morgen.
Hvem er det?
Det er Togashi.
Hvorfor sniker han seg rundt?
Det er vanskelig å være berømt.
Unnskyld, er de begrensede bollene utsolgt?
Ja, men…
Her, den siste.
Er du sikker? Tusen takk skal du ha!
Det er deg, Togashi. 100 meter-esset, ikke sant?
Ja.
Jeg sparte en til deg.
Å, Asakusa.
Husket du navnet mitt? Takk skal du ha!
Så heldig du er, jeg elsker også de bollene!
Du kan få den.
Det går bra, du kan få den.
Men kan du gjøre meg en tjeneste i stedet?
Hva slags tjeneste?
-Vil du se meg løpe? -Ja.
Men hvorfor?
For å løpe raskere.
Ikke så raskt som deg, selvfølgelig, men jeg vil bli bedre.
Og jeg vet at dette ikke er en rettferdig byttehandel, men…
Hvis jeg gjør det, vil du la meg være i fred?
Det skal jeg. Det lover jeg.
Fra stående…
Start fra lav start, takk.
Greit.
Nå begynner jeg.
Ok, sett i gang.
Hva i alle dager var det som skjedde?
Fantastisk.
Du er helt utrolig.
Så uhøflig av meg å tro at jeg kunne lære av et overmenneske.
Men takk for det.
Ingen årsak.
Så bra. Jeg var redd du var syk eller noe.
Jeg hørte et rykte.
Jeg er ikke begavet, og jeg vet ikke hva som får meg til å tenke slik…
Men jeg synes virkelig at friidrett
er en fantastisk sport.
Du er annerledes enn oss. Du kan sikkert gjøre hva du vil.
Så du kan også nyte friidrett, for det er en fantastisk sport.
Ikke misforstå meg. Jeg rekrutterer ikke.
VARSEL: FRIIDRETTSKLUBBEN STENGER
Hva?
Jeg hadde aldri forventet å få null nye medlemmer.
Friidrett er umoderne.
Unnskyld meg.
Togashi.
Hei sann.
Vi fikk vite det for en stund siden, men vi ignorerte det og fortsatte.
Men hvorfor?
Du trenger minst fem medlemmer for å holde klubben i gang.
Fem medlemmer…
Så det er ikke nok at jeg blir med.
Hva sa du, Togashi?
Gi meg et øyeblikk.
Han sa akkurat: "jeg blir med", ikke sant?
Ja, det gjorde han.
Mener du det?
Ja.
Men jeg hørte at du hadde helseproblemer.
Det er bare et rykte. Dessuten startet jeg det selv.
-Hva? -Det er ingenting.
Problemet er at dere må ha minst fem medlemmer.
Men det var jeg som meldte meg på, selv om det høres overmodig ut.
Kunne du tenke deg å gjøre et unntak?
Ja, jeg hører deg.
Men det finnes formaliteter vi må respektere.
Hva skal jeg gjøre, da?
Greit, jeg utsetter nedleggelsen, og klubben må få resultater.
Da vil kravet ditt være berettiget.
Jeg forstår.
Ikke tull!
Når blir neste møte?
Det er et arrangement blant naboskolene våre.
Da må det være det.
-Men… -Ja?
Det er en blandet 4 x 200 meter stafett.
Vi kan droppe stafetten, ikke sant?
Men stafetten er hovedløpet i den konkurransen.
Så det er en uuttalt regel om at det å vinne det arrangementet trumfer alt annet.
Ja, jeg deltok i stafetten da jeg var førsteårsstudent. Det var helt vilt.
Jeg skjønner. Å vinne den stafetten ville vært en stor fordel for oss.
Vi trenger en til.
Sa du ikke at du hadde tre medlemmer?
Dukker den personen noen gang opp?
Han ville vært en ideell kandidat, men…
-Ikke sant? -Ja.
Et øyeblikk, Togashi.
Ja?
Det er en glede å ønske deg velkommen til klubben,
men…
Du har funnet ut av det, ikke sant? Jeg vurderte å slutte å løpe.
Jeg har sittet fast en stund.
Jeg ble ikke særlig mye bedre i løpet av ungdomsskoleårene.
Jeg var redd for å løpe, men jeg var også redd for å gi opp.
Før i går, da du ba meg om å løpe.
Å spurte så hardt igjen… minnet meg på noe.
At jeg er sykt rask.
Så jeg bestemte meg for å prøve å løpe igjen.
Det er jeg som burde være takknemlig. Takk skal du ha.
Nei, nei, vær så snill. Jeg ville bare se deg løpe.
Kan jeg få bli med i klubben?
Selvsagt. Velkommen til friidrettsklubben, Togashi.
Han ville vært perfekt hvis han er klar for det.
Er han så god?
Men han kommer sjelden til klubben.
Ikke ha for store forhåpninger, men la oss besøke ham i morgen.
Hvorfor ikke nå?
Det er på toppen av denne åsen.
Ok.
Ja?
Hallo, det er Asakusa.
Hva vil du?
En liten prat?
Hva i… herr Nigami?
Ikke en sjanse.
Jeg visste du ville si det.
Hvorfor er du på en skole som ikke er en toppskole innen friidrett?
Jeg kan stille deg det samme spørsmålet.
Vel, det er…
Jeg jobbet altfor hardt og ødela ryggen min.
Jeg klarte ikke å fortsette å trene, så jeg flyttet tilbake hit.
Hvorfor er du medlem av klubben her, da?
Bare på papiret, for jeg måtte velge én.
Asakusa plaget meg, så jeg lånte henne navnet mitt.
Er ryggen din fortsatt dårlig? Er du i stand til å løpe?
Hvem vet?
Hvorfor ikke prøve igjen?
Ikke interessert.
Er du sikker på det?
Hør her, i denne verden,
finnes det noen idioter som lar 100-meteren ødelegge hele livet sitt.
Så…
Har du tid til overs?
Hvor lenge?
Ti sekunder.
Nittiåtte, nittini, hundre.
Det er her!
Ok.
Jeg har ikke løpt på et halvt år.
Du gir signalet, Asakusa.
Ok.
Har jeg noe jeg skulle sagt?
Du vet ikke hvor rask du er, gjør du vel?
Femti ganger.
Femti ganger mer enn jeg tror.
Ja, så resultatet er allerede klart.
Er dere to klare?
-Ja. -Jeg er klar.
Ok.
Klare.
Ferdige.
Det er ikke mulig.
Tid?
12,13 sekunder.
Tolv?
Det er bare tre uker igjen til arrangementet.
Vi bør bestemme løpsrekkefølgen nå for å forbedre treningseffektiviteten.
-Den første løperen, Asakusa. -Ok.
-Den andre, Shiina. -Ok.
Du løper første halvdel.
Den tredje, Togashi.
Ok.
Og jeg tar siste etappe.
Burde ikke Togashi ta siste?
Enig.
Det er kanskje et klokere valg, men…
jeg er tilbake i toppform innen da, Stol på meg.
Forstått.
Og jeg vil bruke nedoverveksling.
Nedover?
Det kan spare tid sammenlignet med skyveveksling,
men det er også vanskelig å se og gjøre utvekslingen.
Men det kan vel være verdt et forsøk.
Jeg er klar over risikoen.
Vi må slå Katsunishi!
Katsunishi?
Ja. Nigamis forrige skole.
Det blir gøy å knuse dem.
Ja, de er en verdig motstander.
Pokker, nedovervekslingen er vanskeligere enn jeg trodde.
Kanskje jeg forhastet meg litt.
Pinne!
Så rask.
De er på et annet nivå. Vi skal gjøre vårt beste.
-La oss fortsette. -Ja.
Nigami ble igjen. Jeg er bekymret for at han overarbeider seg selv.
Ja, ikke sant?
Selv om han trenger å presse seg for å komme tilbake i form,
er ryggen hans en tikkende bombe.
Ja, det er sant.
Hva er det med deg, Asakusa? Du ser glad ut.
Selvsagt er jeg glad. Jeg får løpe med de anerkjente Togashi og Nigami.
Suzume, vi skal løpe stafett med superatleter!
Tenk at klubben nesten stengte…
Nå som du nevner det, er det ganske kult.
Men jeg har bare sett Nigami se dyster ut,
og Togashi viste seg å være en helt vanlig fyr.
Så det sank ikke inn i det hele tatt.
Hva slags fyr trodde du jeg var?
Akkurat som jeg forestilte meg.
Du gir ikke mening.
Men klubben vår kan fortsatt bli oppløst, ikke sant?
Jeg vil ikke la det skje.
BLANDET 800 METER STAFETT
Har du glemt noe?
Jeg kom for å sjekke at du ikke jobber for hardt.
Jeg vet at du kan ta vare på deg selv,
men overtrening kan ofte være et problem etter en lang pause.
Du gjør det verre.
Løpet er om to dager. Jeg skal være forsiktig.
Ja, vær det. Da skal jeg gå.
Hvorfor er du her?
Du kunne ha gått på en bedre skole.
Presset?
Jeg ble avhengig av det.
Løping var det enkleste alternativet for livet mitt.
Grunnen til at jeg var ønsket, verdsatt,
og grunnen til at jeg ikke endte opp alene, er at jeg var rask.
Da er vi to.
Med en berømt far var jeg alltid nødt til å vinne.
Det jeg sa til deg den gangen, var det min far sa til meg.
"Hvis du vil være med i spillet, må du være helt skjerpet til enhver tid."
Presset var uutholdelig.
Jeg måtte ignorere advarslene kroppen min ga meg.
Ting du tjener på banen, taper du på banen.
Hvis du frykter det, må du fortsette å vinne, selv med 0,001 sekunder.
Det er det eneste stedet vi kan dra tilbake til.
Jeg trodde Togashi og Nigami sluttet med friidrett.
Jeg vet ikke.
Jøss, alle øyne er rettet mot dem.
De er en iøynefallende duo for alle her.
Skjer'a, kompis?
Lenge siden sist. Har du endelig sluttet å være en einstøing, Nigami?
Er du fortsatt treg, Onomichi?
Spill tøff så mye du vil.
Hvem er det der?
Det er Hirokazu Onomichi. Han har stått i skyggen av Nigami hele livet.
Dere vet at jeg hører dere?
Og unnskyldningen hans var: "Jeg er den yngste i klassen vår."
Du ble født 11 måneder før meg. Aldersforskjellen var enorm!
Hvis du bare hadde hatt talent, hva?
Du ble født 29. mars, ikke sant?
Og du 2. april, ikke sant?
Men jeg vil ikke tape mot en einstøing i dag.
Hva gjør du, Onomichi?
Trener!
Fokuser på løpet.
Ja, beklager.
Så du endte opp på Iwani videregående?
God morgen.
I dag er dagen.
Vi har gjort alt vi kunne de siste tre ukene.
Jeg vet at dette arrangementet er som en generalprøve for andre skoler,
men dette løpet har helt klart sin egen verdighet.
Disse 800 meterne…
Vi skal vise dem hvem vi er.
Han er ikke så verst.
Som forventet av rivalen.
Selvutnevnt.
Hei, Nigami! Hva pokker gjør du der oppe?
Når sa jeg at jeg skulle løpe 100 meter?
Å, jeg skjønner. Det er bare 4×200 blandet stafett du fokuserer på nå, sant?
Kom igjen, mann!
Han er ganske energisk.
Han er bare en idiot.
Stafetten på 4x200 meter for kvinner og menn begynner snart.
-Der er Togashi! -Nigami også.
Er de på samme lag? Jøss!
Klare.
Ferdige.
Aoi!
Suzume!
Bra.
Jeg klarte det!
Kom igjen, opp med farten, Iwani vgs.
Unnskyld!
Jeg kan fortsatt ta dem igjen!
Det blir visst en rettferdig kamp.
Beklager, den jeg kjemper mot…
er ikke deg!
Nigami!
Vil klubben fortsette?
Ja, og vi må delta på sommermøtet.
Viserektoren sa det.
Hvorfor viserektoren?
Han var tidligere friidrettsutøver, og treneren for Katsunishi
var eldre enn ham, ikke sant?
Du har kanskje rett.
Gode nyheter for oss uansett, ikke sant?
Ja.
Ja, det er det.
Selv om jeg ikke er helt overbevist,
la oss løpe uansett.
Togashi slo mesterskapsrekorden.
Han kommer til å dominere mesterskapet også.
Det kan du banne på. Han har ingen rivaler.
Hva med Nigami?
Litt søkt, siden han kom på tredjeplass, og kvalifiserte så vidt til mesterskapet.
Hva med Tsuneda fra Kyushu?
Han gjør det bra, men fortsatt ingen match for Togashi.
Togashi hadde en nedgang en periode,
men han har slått persen sin i det siste. For et monster.
Han kan knuse Zaitsus tid.
Det hadde vært gøy.
Noen i Kitakyushu har akkurat slått Zaitsus nasjonale rekord!
-Du tuller? -Tsuneda?
Nei, en ukjent førsteårsstudent.
Hva heter han?
FØRSTE ÅRET KOMI…
En sånn løype ser du vel bare på eliteskoler, hva?
Jeg antar det.
Jeg er Numano fra Daito ungdomsskole.
Hvilken skole er du fra?
Jeg heter Komiya. Men jeg var ikke med i friidrettsklubben på skolen min.
Skal du begynne med friidrett nå? På denne store skolen?
Ja, jeg har trent alene for å bli med i denne klubben.
Jaså? Hvor bor du?
Oppe ved Nakatsu-fjellet.
Da må det være litt av en togreise.
Ja, så jeg sykler.
Herregud! Hvor lenge?
To timer.
NISHIZAWA VIDEREGÅENDE
Klare.
Herregud.
Tsuneda er virkelig ekte vare.
Hyggelig å møte dere alle. Jeg er Tsuneda, klubbens kaptein.
Han er bare andreårsstudent.
"Opptaksprøven" høres kanskje skremmende ut for dere,
men uansett hvor du løper, er 100 meter, 100 meter.
Klare.
Nr. 23 ser ganske bra ut.
Så synd, han hadde en sterk start.
Førsteklassingens start var fantastisk.
Han er vel den eksplosive typen.
Hei, Komiya!
Du var superrask, kompis!
Du virket tregere mot slutten. Er du ok?
Starten var utrolig, til tross for den rykkete stilen,
og du har en utmerket balanse.
Komiya mister alltid fart i andre halvdel, ikke sant?
Ja, det gjør han.
Kaptein, tenk på spørsmålene.
Spørsmål? Til i morgen?
En spørsmålsrunde med herr Zaitsu høres kjempekult ut!
Det er ikke en stor greie.
Jeg begynner, siden jeg er kapteinen, men alle kan stille spørsmål.
Jeg ville vært for nervøs.
Som jeg sa tidligere, årene på videregående
er en svært viktig tid for å bestemme din fremtidige karriere.
Som femdobbel mester i det nasjonale mesterskapet.
gir vår tidligere elev, herr Zaitsu, dere en gyllen mulighet.
Så fokuser og hør nøye etter.
Zaitsu, vennligst kom opp på scenen.
Ikke tenk for dypt, ikke ta samfunnet på alvor,
ikke vær defensiv, og angrip selv om du vinner.
Nå tar jeg imot spørsmål.
Jeg har ett.
Vær så god.
Jeg er Tsuneda, kapteinen i friidrettsklubben.
Herr Zaitsu, inntil nå har du… Å, takk.
Herr Zaitsu, du har fremragende meritter,
og du er uslåelig. Hvorfor fortsetter du å utfordre deg selv?
Jeg er en levende ting. Jeg vil dø til slutt, og aldri bli født igjen.
Det er grunnen.
Tusen takk.
Jeg har ett spørsmål til.
Hvordan forbereder du deg mentalt når du konkurrerer i store løp?
Jeg blir ikke redd for å tape og fokuserer på prestasjonen min.
Jeg skjelver for nederlag og tørster etter resultater.
Så du skifter tanker avhengig av humøret ditt?
Nei, jeg drar nytte av begge samtidig.
Slik at du ikke blir nervøs i noen situasjoner?
Nei, for å nyte å være nervøs til enhver tid.
Jeg forstår…
Tusen takk.
Neste
Ja.
Du, der borte.
Jeg heter Komiya.
Herr Zaitsu, hvordan tar du…
vare på din mentale helse?
Jeg er en kortdistanseløper, og jeg har et angstproblem å håndtere.
Jeg skadet beinet mitt, men det har siden blitt bra igjen.
Men det bremser seg selv når jeg kommer opp i toppfart.
Så jeg lurer på om du vet om noen løsninger på det.
For å være ærlig bør ikke angst håndteres.
Livet er fullt av muligheter til å tape.
Det er der sjarmen ved livet ligger.
Frykt er ikke ubehagelig.
Sikkerhet er ikke behagelig.
Angst oppstår når du tester deg selv mot deg selv.
Hvis man må tilby noe for ære,
gi opp livet ditt, som bare er et sammensurium av celler.
Hva er det du vil gjøre?
Jeg vil bli nasjonal rekordholder.
Hva heter du?
Jeg heter Komiya.
Jøss, den førsteklassingen er imponerende.
Ja.
Takk for i dag, Zaitsu.
Behandlet de deg godt?
Ja.
Er kaffe greit?
Takk.
Han kommer sterkt nå.
Hva? Å, Tsuneda?
Selv om han bare går i andre, er han den beste i Kyushu.
Hans navn vil bli kjent over hele landet i år.
Det vedder jeg på. Det er bare et tidsspørsmål før vi ser…
hvem den virkelige perlen er.
Det ser ut til at du har løst problemet med å sakke farten.
Det har jeg.
Likevel må du ikke overtrene. Dra hjem for i dag.
Beina er bra, så jeg skal løpe litt til før jeg drar hjem.
Jeg la merke til høyrebeinet ditt da jeg så deg løpe første gang.
Herr Zaitsus råd hjalp meg.
Det virker sånn.
Kanskje jeg ikke burde fortelle deg dette,
men du bør slutte med friidrett.
Har du merket at formen din begynner å svikte?
Likevel blir du raskere og raskere.
Det er bare én grunn til at du kan løpe så fort.
Det er viljestyrken din!
Det er et faresignal. En løper som lar følelsene styre farten, har ingen bremser.
Selv om de oppnår øyeblikkelig heder, vil de fortsette å løpe til de krasjer.
Den svekkede finmotorikken må ha vært kroppens siste advarsel.
Friidrett vil ta livet av deg en dag!
Jeg forstår det. Selv en som meg kan smake seieren én gang.
Hørte du ikke hva jeg sa?
Takk, kaptein.
Hei, vent litt!
Å, herregud!
Hvem pokker er han?
Han slo Tsunedas rekord!
Komiya, gratulerer med beste tid i kvalifiseringen.
Du var vanvittig rask.
Du eller Tsuneda vinner finalen.
Pokker, hvem skal jeg heie på, da?
Bare hei på dem begge.
Bra avgjørelse!
Beklager at vi oppholdt deg.
Det går bra.
Unnskyld meg.
Lykke til i finalen!
MESTERSKAP FOR VGS REGIONAL FINALE 100 METER FOR GUTTER
Klare.
Ferdige.
KOMIYA TSUNEDA
NASJONALT MESTERSKAP FOR VIDEREGÅENDE SKOLE
Nigami.
Hei.
Først må jeg komme meg gjennom kvalifiseringen.
Ja, ikke sant?
Jeg kan ikke tro at…
ryggen min fortsatt holder.
Jeg skal gjøre mitt aller beste.
Flott.
Vi ses senere.
Ok.
KOMIYA
Klare.
Ferdige.
Bra spurt, Nigami.
Det var på håret.
Nei, jeg ble knust.
Bra løp.
Gratulerer, Togashi. Det er utrolig at du slo rekorden.
Tiden var vindassistert, men formen føles bra.
Skulle ønske jeg kunne løpe mot deg en siste gang. Men jeg føler meg bra.
Bra prestasjon, Nigami.
Den fyren, Komiya…
Han er livsfarlig rask.
Jeg vet. Hadde han ikke slakket av mot slutten, kunne han ha…
Lenge siden sist, Komiya.
Takk det samme.
Så du holdt deg til friidrett.
Ja.
Hvor lenge er det siden forrige løp?
Kan jeg slå deg igjen?
Lykke til med det.
OVERSIKT OVER EVAKUERINGSRUTER
I bane én, Matsuba
fra Utsugikita vgs, Hiroshima.
I bane to, Nakanishi
fra Suzuna Chuo vgs, Osaka.
I bane tre, Amagata.
fra Natamame vgs, Shizuoka.
I bane fire, Komiya
fra Nishizawa vgs, Oita.
I bane fem, Togashi
fra Iwashi Daini vgs, Tokyo.
Klare.
Ferdige.
Togashi, løpestilen din har endret seg.
TI ÅR SENERE
Så med tanke på prestasjonene dine…
…fornyer vi kontrakten.
Det var en lettelse.
Nå kan jeg slappe av.
Togashi, jeg liker ikke å ta opp dette,
men husk at du akkurat klarte deg. Dette er et avgjørende år for deg.
Ja, selvfølgelig. Det skal jeg ta til meg.
Jeg går nå.
-Vent, jeg glemte å gi deg denne. -Ja?
Det er neste måned. Bli med oss hvis du kan.
Lagsamling?
Ja. Kaido og Kabaki vil være der. Kanskje du kan spørre dem om råd?
Spørre dem om råd?
Ja, det stemmer. Du er ikke hva du pleide å være.
Du kan finne nøkkelen til ditt comeback.
Å, ok.
God morgen, Kabaki.
God morgen, Togashi.
Jeg fikk fornyet kontrakten min, men klarte det bare så vidt, igjen.
Jeg skjønner.
Togashi.
Du har forandret deg.
Hva?
Du er langt fra den Togashi jeg pleide å se da jeg var liten.
Ja. Vi må se virkeligheten i øynene, ikke sant?
Jeg skal gjøre mitt beste, for det kan være mitt siste år.
Jeg var ikke i toppform i dag,
men den nye sesongen har nettopp begynt, så jeg skal finpusse den gradvis.
JAPANS NASJONALE MESTERSKAP I FRIIDRETT
KUSASHINO CORP. FRIIDRETTSSAMLING
I takt med at friidrett blir stadig mer populært,
har vi støttet utøvere som konkurrerer i toppsjiktet.
Nå vil jeg invitere opp på scenen vår stjerneatlet,
som har konkurrert i store kortdistanseløp
de siste 15 årene.
La oss høre fra herr Kaido!
Hei, jeg heter Kaido.
Jeg har vært i gamet lenge, men toppen er ennå ikke nådd.
Jeg har forsøkt å forbedre persen min hvert år.
En ting jeg vet, er at virkeligheten ikke bare forsvinner av seg selv.
Så det er på tide at jeg tar meg av denne virkeligheten som kalles Zaitsu.
Det var alt fra meg, Kaido.
Takk for den inspirerende talen din, herr Kaido!
Hvordan møte virkeligheten?
Ja.
Du må bare heve deg over den ved å slå rekorder.
Det var det jeg trodde. Men det er veldig vanskelig.
Når ble du en pyse, Togashi?
Jeg mener, min verdi blir stadig mindre for tiden.
Jaså? Det ville vært kjedelig å avfeie deg med logikk,
men jeg kan gi deg min historie.
For det første er jeg helt sikker på at jeg er utrolig begavet.
Jeg er den fødte løper, spesielt over korte distanser.
Jeg ble aldri slått i min region da jeg var liten.
Jeg fikk juling i mesterskapet, så jeg jobbet hardt for å bli raskere.
Det siste året på videregående kunne jeg lukte min første seier i mesterskapet.
Så dukket en 15 år gammel Zaitsu opp. Og helt siden da
har jeg blitt tvunget til å leve med denne virkeligheten
hvor han alltid er ett steg foran meg.
Virkeligheten der jeg aldri vinner og fikk kallenavnet "Evig nummer to".
Virkeligheten der jeg eldes hvert sekund, og en ung mann ved navn Komiya dukker opp.
Han er ikke ung lenger, er han vel?
Jeg er lei av å høre: "Synd at han ikke ble født i en annen tid."
Det er rart at denne virkeligheten ikke tillater meg å vinne.
Men det er også rart at jeg er 100 % sikker på at jeg vil vinne neste gang.
Vet du hvorfor?
Nei.
Fordi du kan flykte fra virkeligheten.
Hva?
Hvis seieren min er urealistisk, må jeg flykte fra den virkeligheten.
Å flykte betyr at jeg har håp for meg selv.
Det viser at jeg ikke har gitt opp meg selv.
Uansett hvilke meninger, innsikter, sannheter eller opplysninger
folk har om meg, så setter jeg pris på meg selv.
Det er oppdraget mitt, jobben, grunnen til å leve, og hvorfor jeg løper.
Hør her, Togashi. Du kan flykte så lenge du forstår hvorfor du løper.
-Herr Kaido. -Å, hei.
-Dette er Sekiguchi, vår nybegynner. -Hei.
Jeg er Sekiguchi. Det er en ære å møte deg, herr Kaido.
Så du har tenkt å bli værende inntil videre?
Ja.
Jeg vil gjerne legge fortiden bak meg og gjøre mitt beste med den jeg er nå.
Hva tenker du om Komiya, som fortsetter å holde seg i front?
Jeg vil gjerne løpe mot ham på banen igjen.
Og til slutt, hvorfor fortsetter du å løpe?
Hvorfor?
Godt spørsmål.
Unnskyld meg, herr Togashi?
Ja.
Hyggelig å hilse på deg.
Takk det samme.
Jøss, dette er spennende. Jeg heter Morikawa.
Morikawa…
Du vant forrige nasjonale mesterskap for videregående.
Kjenner du til meg? Du har akkurat reddet dagen min, sir!
Sprinten din inspirerte meg til å begynne med friidrett!
Kan jeg be om et håndtrykk, sir?
Selvsagt.
Tusen takk!
Hei, Togashi.
Herr Kaido.
Takk for sist.
Hvordan går det med deg?
Jeg har blitt litt bedre, og jeg har begynt å skjønne
at jeg ikke løper for å vinne, men for noen andre. Det er derfor jeg gjør det.
Det er min billett til å flykte fra virkeligheten.
Å?
Alle har sikkert sine egne svar, men dette er hva jeg tror.
Inntil du kjenner din egen virkelighet, kan du ikke flykte fra den.
Det er forskjell på å løpe med åpne øyne og å stå stille med lukkede.
Det er skremmende å se rett inn i virkeligheten.
Du må akseptere ting du hater.
Om du vil forandre virkeligheten, eller fornekte den, må du se den i øynene først.
Så snart du lukker øynene, vil du slutte å bevege deg for godt.
Pass deg, Togashi.
Det skal jeg.
‎DET JAPANSKE MESTERSKAPET ‎OSAKA 2025
Herregud, Togashi! Togashi!
Du kom på andreplass, nesten likt med Kabaki.
Du klarte B-kravet!
Takk.
Det var ærlig talt helt uventet.
Jeg føler det samme.
Ja, ikke sant?
Nå er du kvalifisert til årets mesterskap.
Jeg gleder meg til å se ditt episke comeback!
Jeg skal gjøre mitt beste.
Jeg er så spent!
Hei, Togashi.
Bra dag.
-Hvordan går det? -Ikke så verst.
Klar…
KOYAMACHO SYKEHUS
Det er en muskelstrekk.
Hva?
Jeg råder deg til å ikke konkurrere i år.
Men det nasjonale mesterskapet er en uke unna.
Ikke ta lett på en muskelstrekk.
Hvis du fortsetter å presse nå og muskelen blir helt ødelagt, er karrieren din over.
Men jeg må løpe…
Seks måneders rehabilitering er det beste for deg på lang sikt.
Konsentrer deg om å bli frisk. Du har alltid neste år.
Hva?
Beklager skaden, men kontrakten din vil bli avsluttet hvis du ikke kan konkurrere.
Mener du det?
Jeg er redd for det.
Se her, det står i kontrakten.
Men siden vi anerkjenner din fremragende innsats, Togashi,
vil vi gjerne at du fortsetter å støtte oss som friidrettstrener fra nå av.
Les gjennom dette papirarbeidet, og hvis du er fornøyd…
Det så bra ut.
Kan vi slå klasse 4 nå?
Tror du større skritt er bedre?
Det kan gjøre oss raskere.
-Nei, det er det motsatte. -Hva?
For brede steg ødelegger balansen.
Unnskyld, jeg avbrøt dere, gjorde jeg ikke?
Hva mener du med "steg"?
I stedet for å strekke beina fremover, skyver du føttene mot bakken
for hvert skritt du tar.
Skyve føttene mine ned…
Ja, akkurat sånn.
Greit, la oss prøve det.
Ja. Takk.
Tusen takk.
Er det snart idrettsdag?
-Ja. -Ja.
Han løper siste etappe, og jeg er før ham.
Vi vil slå klasse 4.
Jeg skjønner. Så dere har en rival i klasse 4.
Å takle nederlag er mye viktigere enn teknikk.
Hva?
Selv om du gjør ditt aller beste, kan det hende du taper, men det er greit.
Du er ikke i livsfare. Hvis du forbereder deg på å tape,
kan du til og med prestere bedre noen ganger.
Fart er ikke alt. Bare ta det rolig.
Hvorfor skal du ofre livet ditt…
Hele livet mitt…
Hva er det med ham? Kom, vi går.
Ja.
AIDA SYKEHUS
Hei, Togashi.
Nigami.
La meg gi deg skyss.
Takk for at du introduserte meg for en god lege.
Ingen problem. Det er en uke til, ikke sant?
Jeg trenger bare å løpe tre 100 meter sprint med full innsats.
Du minner meg om meg selv på videregående.
Jeg var livredd,
men i det øyeblikket, i det flyktige øyeblikket,
kunne jeg ha gitt opp livet mitt.
Jeg ble død innvendig og levde bare for morgendagen.
Det neste løpet representerer 25 år av livet mitt… og nåtiden.
Hvis alt jeg skal gjøre er å fortsette å leve som i går,
mister jeg evnen til å løpe med all min styrke nå.
Går det bra, herr Kabaki?
Ikke så verst, antar jeg.
Dagens kvalifisering er som en oppvarming til morgendagens finale…
God morgen, Kabaki.
God morgen.
Hvordan går det med skaden, Togashi?
Jeg klarer meg, men er ikke ute av fare ennå.
Jeg skjønner.
Vi ses på banen.
Ja.
Togashi er i din gruppe, ikke sant?
-Med tanke på finalen… -Det forandrer ting.
Spillet er i gang.
Kabaki tar seieren! Togashi tar andreplassen!
Du er alltid godt forberedt, ikke sant?
Herr Zaitsu.
Lett seier i kvalifiseringen, har jeg hørt.
Du også.
Det tar meg rett tilbake til da du nevnte angst og psykisk helse.
Den samtalen var nyttig. Nå har jeg et klart mål takket være deg.
Et mål?
Ja.
Odds og matematikk, trender og strategi. Det store målet er rekorden der framme.
Jeg skal vinne neste løp.
Jeg er imponert. Tenk at du ville satse hele livet på en rekord…
Er det et kompliment?
Nei, jeg synes synd på deg.
Jeg mistet kampviljen min i bytte mot tittelen "ubestridt mester".
Jo raskere jeg løper, jo mer faller de andre bak.
Når jeg ser til siden, er det ingen der.
Utsikten fra denne posisjonen er den samme som fra sisteplass.
Det er kjedelig som faen.
Det som gir oss ekte triumf og glede, er verken rekorder eller medaljer.
Det er motstandere.
Førsteplassen oppnås ved å konkurrere med noen…
-Det er… -Jeg har min egen måte.
Ja, du har vel det.
Ikke svikt meg.
Herrenes semifinale på 100 meter, første heat.
Klare.
Kabaki og Togashi er de største favorittene her.
Kan Morikawa, den 17 år gamle nye stjernen, holde følge med dem?
Togashi på førsteplass, Kabaki på andreplass,
Morikawa, den yngste, var nær, men endte på tredjeplass.
Zaitsu, Komiya og Kaido… Japans nåværende topp tre er alle her.
Det er praktisk talt finalen.
Zaitsu virker å ha dabbet litt av, så jeg setter pengene mine på Komiya.
Zaitsu ser bare slik ut fordi han var brutalt rask i sin storhetstid.
Uansett, det blir Zaitsu eller Komiya.
Ja, enten Zaitsu eller Komiya.
Zaitsu eller Komiya.
-Zaitsu eller Komiya. -Zaitsu eller Komiya.
--Zaitsu eller Komiya, uten tvil!
Zaitsu eller Komiya.
-Zaitsu eller Komiya -Jeg vedder på Zaitsu eller Komiya.
Zaitsu eller Komiya, Zaitsu eller Komiya…
Er jeg ikke med i spillet?
Semifinalens andre omgang begynner snart!
Hvordan vil Kaido klare seg mot Zaitsu og Komiya?
Ferdige.
Jeg skjønner, dette er virkeligheten, hva?
Ok, på tide å begynne å rømme fra virkeligheten med en gang!
Kaido vinner, Komiya blir nummer to, og Zaitsu på femteplass.
Utrolig! Zaitsu er eliminert i semifinalen!
Kaido slo endelig Zaitsu!
Og tiden hans er den nest beste i hele Japans historie!
Komiya.
Lenge siden sist, igjen.
Lenge siden sist.
Jeg får endelig løpe mot deg for første gang på ti år.
Har du noen gang tenkt på dette, Togashi?
Hvor meningsløst det er å løpe den samme distansen hver dag?
De siste ti årene har jeg bare tenkt på å sette rekorder.
Jeg har faktisk ikke tenkt på noe annet.
Men akkurat nå ble rekorden min slått av en som ikke bryr seg om rekorder.
Ingen beregninger, trender og strategier. Utholdenhet som eneste drivkraft.
Selv om jeg setter ny rekord igjen, hva venter meg etter det?
Kanskje det ikke er noe å vinne på å være rask,
og ingenting å tape på å være treg.
I så fall, hva i all verden
er det korte øyeblikket til?
Og hva er dette løpet for?
Hva i helvete løper vi for?
Det er åpenbart.
For at vi skal gi absolutt alt. Vi trenger ikke noe annet.
Når jeg ser tilbake, har livet mitt vært så hektisk.
Jeg var redd for å tape og bli isolert, så trodde jeg at jeg var uslåelig.
Som et resultat, vendte jeg blikket bort fra nederlaget,
så hadde jeg en merkelig tro på at jeg var beskyttet.
Men jeg er her på grunn av fortiden min.
Vi mennesker forstår bare egne hjerter. Ingen hører egentlig helt til noe sted.
Sinnet ditt skaper solidaritet, empati og hengivenhet.
Alt i denne verden gjør oss engstelige.
Og til syvende og sist dør vi alle.
Tenk på det, vi er alle ødelagte.
Men ingen av disse
kan ta fra oss gleden vi føler når vi gir alt vi har.
Jeg har sett det utallige ganger, og jeg har følt det like mye.
Dessverre har jeg aldri sett det eller følt det selv.
Dette meningsløse spillet har ingen løsning.
Komiya, du har visst glemt den enkle regelen.
At det å løpe 100 meter raskere enn noen andre kan løse alt.
Du har funnet, siktet mot og finpusset din utrolige hastighet helt på egen hånd.
Synes du det er meningsløst?
Når vi løper, forsvinner alt annet. I en skjerpet verden skinner alt.
Hvis du ikke har opplevd det,
la oss være vitne til det sammen i den kommende 100-meteren.
Herr Zaitsu, du sakket plutselig farten. Ble du skadet?
Skjedde det en ulykke?
Alle sammen, jeg har en kunngjøring.
Fra og med i dag legger jeg opp som profesjonell idrettsutøver.
Hva? Sa du nettopp at du skulle legge opp?
Av noen spesiell grunn?
Hei! Herr Zaitsu legger opp!
Er det fordi du tapte?
Eller en skade, kanskje?
Siden jeg ikke lenger er sprinter, kan jeg si dette høyt.
Hundremeteren komprimerer et helt liv til ett eneste øyeblikk.
En centimeters avstand eller noen få gram forskjell kan ødelegge for deg.
Men…
det er også derfor vi føler eufori.
Det finnes en egen dybde som bare den avstanden gir.
Vi er her med Zaitsu, som nettopp har kunngjort at han legger opp.
-Vent! -Siste spørsmål!
Kan du si noen ord til sprinterne som deltar i finalen?
Håp, skuffelse,
ære, tilbakeslag,
tretthet, tilfredshet,
frustrasjon, mestring,
sammen med alle andre følelser.
Putt alle inn i de hundre meterne,
og nyt de ti beste sekundene.
-Herr Zaitsu. -Et øyeblikk!
ALARM
OKRA HOTELL
Dag to i det nasjonale mesterskapet. Neste øvelse er herrenes 100 meter finale.
Kongen av 100 meter, Zaitsu, ble slått ut i semifinalen
og kunngjorde sjokkerende nok at han legger opp.
Friidrettens historie er i ferd med å endre seg.
I kveld vil vi være vitne til et historisk øyeblikk.
Hvem blir den raskeste mannen?
Finalen på 100 meter for menn!
VÆR STILLE UNDER STARTEN!
Klare.
DET SISTE LØPET
VIL VÆRE OVER
‎Ferdig.
PÅ TI SEKUNDER
Tekst: Veronica Heim