Ta udaljenost daje snagu vremenu.
Ta udaljenost određuje vrijednost osobe.
Toj sam udaljenosti posvetio svoj život.
Ta je udaljenost… 100 metara.
Pozor.
TOGASHI
Togashi, mogao bi osvojiti svijet!
Kako da ne.
Sigurno ti nije zabavno trčati s nama.
Ni s kim mi nije zabavno trčati.
-Najbrži osnovnoškolac u Japanu! -Hej!
Budi malo ponosniji, Togashi.
Zbilja?
Jesi li dobro?
Dobro sam.
Zvučiš kao da ćeš umrijeti.
Dobro sam…
Nisi. Ne možeš disati.
Ovo mi je sasvim normalno.
Normalno?
-Hvala ti. -Ništa.
Tišina u razredu!
Ovo je novi učenik kojeg sam jučer spomenuo.
Jučer…
Jučer?
Ovo je Komiya, vaš novi školski kolega.
Poželimo mu toplu dobrodošlicu.
Hajde, predstavi se.
Drago mi je, ja sam Komiya.
Ne čujem te!
Zdravo! Ponovi, molim te!
Djeco, što sam upravo rekao?
Ne mogu mu poželjeti dobrodošlicu ako mu ne znam ime.
Dosta, Genta.
Zbroj unutarnjih kutova trokuta iznosi 180°.
Ne 360°. Ne činite tu uobičajenu pogrešku.
Paralelogram je zeznut. Zato pozorno slušajte.
Dobro, sljedeći.
Ajme, što ako izgubim?
Pozor!
Nevjerojatno.
Komiya!
Hej, Komiya!
Komiya!
Togashi…
Gdje sam?
Blizu moje kuće.
Otpratit ću te do rijeke.
Voliš trčati?
Ne, teško je.
Zašto onda trčiš?
Zato što se zamuti.
Što se zamuti?
Stvarnost.
Utješno mi je raditi nešto bolnije od stvarnosti.
Bok.
Dobro, ali…
zloupotrebljavaš trčanje zbog baš bezveznog razloga.
Zloupotrebljavam?
Kako da to kažem?
Vidiš, ja ništa nemam.
Ha?
Ne znam se nositi s ljudima.
I ne znam rješavati probleme. Zato pobjegnem kad mogu.
Makar to bilo privremeno rješenje.
Zato mi je razlog opravdan.
Znam da samo trčanje ne rješava moje probleme.
Varaš se, Komiya.
Što?
Naravno da samo trčanje ništa ne rješava.
Ali jedno znam.
Što?
U ovom svijetu postoji jedno vrlo jednostavno pravilo.
Najbrže trčanje na 100 metara može riješiti gotovo sve.
Gotovo sve? Kako si tako siguran?
Siguran sam. Jer meni djeluje.
Znači…
Je li prekasno…
Je li prekasno da počnem trenirati da brže trčim?
Sam odluči.
Ta je odluka… moja.
-Bok! -Bok, gospodine!
Togashi.
Idemo igrati igrice kod Kawana.
Ne mogu. Danas moram nekamo.
Vidimo se.
Kvrapcu. Dosadnjaković.
Više zamahuj rukama!
Zamisli da se jače odbijaš od tla!
Više.
Togashi, hoćeš li doći danas k meni da igramo igrice?
Oprosti, imam planove.
I danas?
Vidimo se sutra.
Što mu je ovih dana?
Popravljaš se, ali sigurno je teško trčati svaki dan.
Dobro sam. Što više trčim, lakši sam na nogama. Uživam.
Bliži se Dan sporta. Odmori se jedan dan.
Nema vremena za odmor.
Osim toga, želim još učiti od tebe.
Odmor je dio treninga.
A i trebao bi nabaviti nove tenisice.
A, to…
Srećom, danas sam imao likovni.
Omotat ću ovo i…
Hej, Komiya! To je malo…
Gotovo. Trebalo bi poslužiti.
I ne baš. Grozno izgleda.
Normalno je mogu nositi.
Jedva, zar ne?
Roditelji ti neće kupiti nove?
Zapravo mi žele kupiti novi par.
Ali u ovima vježbam, pa bih se u njima i utrkivao.
Ako pobijedim u utrci na 100 metara, osvojit ću zlatnu medalju, zar ne?
Da. Medalju s Temua.
Želim tu medalju. Volio bih makar jedanput pobijediti u utrci.
Volio bih pobijediti.
Možete vi to!
Uskoro počinje utrka na 100 metara za dječake.
Baš je brz.
To je Togashi, zar ne?
Trkači, ovamo!
Čemu utrkivanje protiv Togashija?
Danas je Dan sporta.
Gdje je Togashi?
Hej, novi.
Trčiš li sad bolje?
U njima ćeš trčati?
Kako hoćeš.
Hej, Togashi! Ovamo!
Priprema…
Pozor…
Sredi ih, Komiya! Vjeruj u svoju brzinu!
To!
Slijedi dodjela odličja za utrku na 100 metara.
Čestitam.
Jučer je na Japanskom prvenstvu osnovnih škola
Takeru Nigami, sin bivšeg člana nacionalne momčadi pobijedio u utrci na 100 metara.
Sportski svijet bruji
o izvanrednom postignuću ovog učenika osmog razreda…
Oprostite.
Togashi.
Hvala što si navratio.
Nema na čemu.
Pogledaj ovo.
Atletski mjesečnik?
To je fenomenalno, Togashi.
Da, g. Tani me pitao. Za časopis.
Intervju uz g. Nigamija zvuči sjajno!
Njegova je škola blizu nas, zar ne?
Da.
Misliš da si brži od njega?
G. Nigami je sigurno brži.
Nisam baš siguran.
Zašto se ne utrkujete na 100 metara umjesto intervjua s njime?
Nema teorije.
Misliš?
-Nigami je neki dan bio na televiziji! -Mrak!
Bio je jako brz!
Togashi će se utrkivati s Nigamijem?
S „gospodinom Nigamijem”. Stariji je od nas.
Stigao je g. Nigami.
Oprostite što kasnim.
Ne moraš ustajati.
Drago mi je, Togashi. Ja sam Nigami.
To je stvarno Nigami!
Ponavljam, zovi ga „g. Nigami”.
Dobro. Hoćemo li početi?
Spreman sam, gospođo.
I ja, gospođo.
Želiš li ti početi, Togashi?
Može.
Da vidim…
Zašto trčite, g. Nigami?
Da osvojim prvo mjesto, naravno.
A ti?
Je li ti bilo zabavno kad si shvatio da si prirodno brz?
Jest.
Ali jednom kad pobijediš, samo zabava ti više nije dovoljna.
Dosad to vjerojatno već znaš.
Jednom kad posvetiš život toj udaljenosti, nastavi trčati.
Kontroliraju te rezultati utrke.
Trčanje je jednostavno.
Ako želiš pripadati i ostati u igri,
uvijek moraš biti najbolji.
Togashiju dobro ide. Što mislite o njemu?
Njegov ritam koraka, ravnoteža, tempo i prijenos težine…
Stvarno je osnovnoškolac?
Pedeset puta.
Togashi, imaš 50 puta više potencijala nego što misliš.
Pedeset puta?
Hvala.
Uskoro počinju.
Fotograf će stajati na 40 metara. Poslije možete usporiti.
-Razumijem. -Razumijem.
Kad god ste spremni.
Priprema…
Pozor…
Je li Togashi pobijedio?
Mislim da je g. Nigami prestao trčati nakon fotografiranja.
Dobra utrka, Nigami.
Hvala.
Snimili smo odlične fotke!
Izgledali ste kao da se stvarno utrkujete. Puls mi je ubrzao!
Zahvaljujući vama, ovo će biti odličan članak.
Mislim da bi pobijedio
da g. Nigami nije stao na pola utrke.
Sumnjam. Postupio je onako kako mu je rečeno.
Možda je stao jer je gubio?
Nema šanse.
Činilo mi se da ste obojica dali sve od sebe.
Bar ti jesi, Togashi.
Zato što ne mogu popustiti.
Kad god trčim, ne mogu a da ne dam sve od sebe.
Mislim da sam zbog upoznavanja g. Nigamija shvatio razlog.
Jednoga bi dana mogao srušiti Zaitsuov državni rekord.
E, sad si pretjerao!
Togashi.
Mogu li te nešto zamoliti?
Što je?
Mogu li se utrkivati protiv tebe na 100 metara?
Sada?
Da. Prava utrka.
Oznaka za 100 metara je ispod onog stabla.
Da.
Krećemo kad čujemo zvuk vlaka dok bude prolazio preko spoja tračnica.
Preko prvog spoja, može?
Jesi li dobro, Komiya?
I, Togashi, jesi li popustio?
Ne. Rekao sam ti da ne mogu. Dao sam sve od sebe.
Hvala.
Zbogom, Togashi.
Da, vidimo se sutra.
Počinjem malo tužnom viješću.
Komiya se jučer iznenada morao odseliti
zbog obiteljskih razloga.
A tek se skrasio. Šteta.
Mogli biste mu napisati pismo.
Togashi uvjerljivo pobjeđuje!
Njegov stil ostaje isti: punim gasom od prve utrke!
STADION BANKE MITO SHINKIN
U stazi tri je Sakaguchi iz Osnovne škole Minami Daisan.
Finale na 100 metara Japanskog prvenstva osnovnih škola.
Sve oči uprte su u Togashi, trenutačnog prvaka.
Otkad je prije dvije godine osvojio naslov prvaka,
pobijedio je na svakom natjecanju na kojem je sudjelovao.
Togashi me podsjeća na mladog Zaitsua,
koji drži državni rekord.
Slažem se. Togashijev uspon sve više zaokuplja
pozornost atletskih stručnjaka.
Počinje utrka na 100 metara za dječake.
Pozor.
‎-Bravo! ‎-To!
Teren nije samo za bejzbol!
-Nije li ono Togashi? -Gdje?
Nisam sigurna. Aoi!
Togashi! Zar ne? Znala sam da si ti.
Da.
Jesi li izabrao klub? Ne misliš se priključiti?
Možda treniraš negdje drugdje?
Oprosti, nisam te htjela zaskočiti. Zbilja si se upisao u ovu školu?
Zašto? Možeš se upisati u elitnu sportsku školu.
Blizu je mojoj kući.
-To je razlog? -Da.
Oprosti, previše ispitujem.
U redu je. Bok.
Može usluga?
Ne, žao mi je.
Nisam ni rekla…
Imam čudan predosjećaj.
Nije ništa čudno.
-Priključi se Atletskom… -To je to. Bok.
Čekaj. Ja sam Aoi Asakusa.
Ja sam Togashi.
Znam. Zašto se nećeš priključiti Atletskom klubu?
Imamo samo troje članova.
Atletika nikoga ne zanima.
Ispričaj me.
Aoi!
JAPANSKO PRVENSTVO OSNOVNIH ŠKOLA FINALE, 100 m, DJEČACI
'Jutro.
Tko je to?
Togashi.
Zašto se šulja?
Slava je teška, znaš?
Oprostite, jeste li prodali sva peciva iz ograničene ponude?
Jesam, ali…
Izvoli, posljednje.
Sigurni ste? Hvala vam najljepša!
To si ti, Togashi. Prvak na 100 metara, zar ne?
Da.
Sačuvala sam ti jedno.
Asakusa.
Sjetio si se mog imena? Hvala!
Sretniče! I ja obožavam ta peciva.
Uzmi.
Neka, samo ti pojedi.
Bi li mi radije učinio uslugu?
-Ne valja? -Kuharice, evo me!
-Gledala bi me kako trčim? -Da.
Zašto?
Da brže trčim.
Ne brzo kao ti, jasno, ali želim se poboljšati.
Znam da ovo nije pravedna razmjena, ali…
Ako pristanem, hoćeš li me ostaviti na miru?
Hoću. Obećavam.
Iz stojećeg…
Start iz čučnja, molim te.
Dobro.
Krećem.
Hajde.
Koji se vrag upravo dogodio?
Čudesno.
Stvarno si nevjerojatan.
Mislila sam da mogu učiti od superjunaka. Baš nepristojno od mene.
Ali hvala ti.
Nema frke.
Drago mi je. Mislila sam da ti nije dobro ili nešto.
Čula sam glasinu.
Nisam nadarena i ne znam zašto tako mislim,
ali zaista smatram da je atletika
predivan sport.
Drukčiji si od nas. Kladim se da možeš sve što želiš.
I ti možeš uživati u atletici jer je to divan sport.
Nemoj me pogrešno shvatiti. Ne pokušavam te vrbovati.
OBAVIJEST: ATLETSKI KLUB SE UKIDA
Ha?
Nisam očekivala da se nitko novi neće priključiti.
Atletika je ispala iz mode.
Oprostite.
Togashi.
Zdravo.
Davno su nam to rekli, ali ignorirali smo i nastavili po starom.
Ali zašto?
Da bi klub postojao, mora imati najmanje petero članova.
Petero članova…
Nije dovoljno ako se priključim.
Što si to rekao, Togashi?
Samo trenutak.
Rekao je „ako se priključim”, je l' da?
Aha.
Ti to ozbiljno?
Da.
Ali čuo sam da imaš zdravstvenih problema.
To je samo glasina. Osim toga, ja sam je proširio.
-Što? -Ma, ništa.
Problem je u tome što morate imati najmanje petero članova.
Gospodine, ja sam se učlanio. Znam da to zvuči pretenciozno.
Biste li učinili iznimku?
Razumijem te.
Ipak, moramo poštovati proceduru.
Što da onda učinim?
Dobro, odgodit ću zatvaranje, a klub mora ostvariti neke rezultate.
Onda će tvoj zahtjev biti valjan.
Razumijem.
Daj me nemoj!
Kad je sljedeći atletski susret?
Održat će se natjecanje sa susjednim školama.
Onda moramo sudjelovati.
-Ali… -Da?
U programu je mješovita štafeta 4 x 200 m.
Ne moramo sudjelovati.
Ta je štafeta glavna utrka natjecanja.
Nepisano je pravilo da pobjeda u toj utrci nadmašuje sve druge.
Da, sudjelovala sam u štafeti u sedmom razredu. Bilo je ludo.
Razumijem… Pobjeda u toj utrci dala bi nam ogromnu prednost.
Trebamo još jednog dečka.
Niste li rekle da imate troje članova?
Dolazi li uopće ta osoba?
Pa, on bi bio idealan kandidat, ali…
-Zar ne? -Da.
Samo malo, Togashi.
Da?
Rado bih te primila u klub,
ali…
Shvatila si, zar ne? Kanio sam prekinuti s trčanjem.
Već duže razmišljam o tome.
U osnovnoj školi nisam se naročito popravio.
Bojao sam se trčati, ali bojao sam se i odustati.
Do jučer, kad si me zamolila da trčim.
Ponovno trčati iz sve snage… Na nešto me podsjetilo.
Na to da sam itekako brz.
Zato sam odlučio dati trčanju još jednu priliku.
Ja bih trebao biti zahvalan. Hvala.
Nemoj, molim te. Samo sam htjela gledati kako trčiš.
Hoćete li mi dopustiti da se učlanim?
Naravno. Dobro došao u Atletski klub, Togashi.
Ako je zainteresiran, bio bi savršen za to.
Toliko je dobar?
Ali rijetko dolazi u klub.
Ne nadaj se previše. Posjetimo ga sutra!
Zašto ne odmah?
Na vrhu je ovoga brda.
Dobro.
Da?
Zdravo, Asakusa je.
Što hoćeš?
Možemo li razgovarati?
Koji… G. Nigami?
Ne dolazi u obzir.
Znala sam da ćeš to reći.
Zašto pohađate školu koja nije atletska sila?
To bih i tebe mogao pitati.
Pa, to je…
Pretjerao sam i upropastio leđa.
Više se nisam mogao baviti atletikom, pa sam se vratio ovamo.
Zašto ste onda član ovdašnjega kluba?
Samo na papiru. Morao sam izabrati neki.
Asakusa me gnjavila, pa sam joj dao svoj potpis.
Leđa su ti još gadno? Možeš li trčati?
Tko zna?
Zašto ne bi pokušao ponovno?
Ne zanima me.
Jesi li siguran?
Slušajte, u ovom svijetu
postoje budale koje dopuštaju da im utrke na 100 metara upropaste život.
Dakle…
Imate li slobodnog vremena?
Koliko?
Deset sekundi.
Devedeset osam, devedeset devet, sto.
Ovdje je!
Dobro.
Nisam trčao pola godine.
Ti daj znak, Asakusa.
Dobro.
Pita li se što mene?
Ne znaš koliko si brz, zar ne?
Pedeset puta.
Pedeset puta više nego što mislim.
Da. Rezultat je, znači, već očit.
Jeste li spremni?
-Da. -Spreman sam.
U redu.
Priprema.
Pozor.
Daj.
Vrijeme?
12,13 sekundi.
Dvanaest?
Natjecanje je za samo tri tjedna.
Odredimo redoslijed trkača da poboljšamo učinkovitost treninga.
-Prvi trkač, Asakusa. -Dobro.
-Drugi, Shiina. -Dobro.
Vi ćete otrčati prvu polovicu.
Treći će biti Togashi.
Dobro.
Ja ću biti zadnja izmjena.
Ne bi li Togashi trebao trčati zadnji?
Slažem se.
To možda jest mudriji izbor, ali…
dotad ću se vratiti u vrhunsku kondiciju, vjerujte.
Razumijem.
Htio bih da palicu predajemo odozdo.
Odozdo?
Uštedjet će nam vrijeme naspram ispružene ruke,
ali teško je vidjeti palicu i obaviti prijenos.
Ali možda vrijedi pokušati.
Svjestan sam rizika.
Moramo pobijediti Katsunishi!
Katsunishi?
Da. Nigamijevu staru školu.
Bit će zabavno razbiti ih.
Da, oni su dostojan protivnik.
Kvragu. Prijenos odozdo teži je nego što sam mislila.
Možda sam bila previše ishitrena.
Palica!
Kakva brzina!
Oni su druga priča. Mi ćemo dati sve od sebe.
-Nastavimo vježbati. -Da.
Nigami je ostao. Strah me da se ne prenapregne.
Da.
Iako se mora svojski pomučiti da se vrati u formu,
leđa su mu tempirana bomba.
Istina.
Što ti je, Asakusa? Izgledaš sretno.
Naravno da sam sretna. Trčim s velikim Togashijem i Nigamijem.
Suzume, trčat ćemo štafetu sa supersportašima!
A klub zamalo da nije ukinut…
Sad kad to kažeš, zvuči zakon.
Doduše, Nigami je stalno natmuren,
a Togashi je ispao sasvim običan tip.
Tako da nisam ni bila svjesna.
Što si rekla, kakav sam ja?
Pa, točno onakav kakvog sam te zamišljala.
To nema smisla.
Klub nam svejedno mogu zatvoriti.
Neću to dopustiti.
MJEŠOVITA ŠTAFETA, 800 m
Nešto si zaboravio?
Došao sam provjeriti da se ne naprežeš previše.
Znam da možeš paziti na sebe,
ali pretreniranost često uzrokuje probleme nakon duge stanke.
Samo pogoršavaš.
Utrka je za dva dana. Pripazit ću.
Molim te. Dobro, idem.
Zašto si ovdje?
Mogao si u bolju školu.
Pritisak?
Postao sam ovisan o njemu.
Trčanje mi je postalo najlakša opcija za život.
Razlog zbog kojeg sam bio tražen, cijenjen
i zbog kojega nisam završio sam bila je moja brzina.
To vrijedi i za mene.
Zbog slavnog oca bio sam pod pritiskom pobjede.
Ono što sam ti bio rekao meni je rekao moj otac.
„Ako želiš ostati u igri, uvijek moraš biti najbolji.”
Pritisak je bio nepodnošljiv.
Morao sam zanemarivati upozorenja koja mi je tijelo davalo.
Ono što zaslužiš na stazi, na stazi i izgubiš.
Ako se toga plašiš, moraš nastaviti pobjeđivati, makar i za tisućinku sekunde.
To je jedino mjesto kojem se možemo vratiti.
Mislio sam da su Togashi i Nigami odustali od atletike.
Nemam pojma.
Isuse, svih ih gledaju.
Oni su dvojac koji svima zapne za oko.
'Ej, stari.
Dugo te nisam vidio. Napokon si se prestao skrivati, Nigami?
Još si spor, Onomichi?
Samo ti glumi frajerčinu.
Tko je to?
Hirokazu Onomichi, cijeli je život proveo u Nigamijevoj sjeni.
Čujem te, znaš?!
Izvlačio se na to da je najmlađi u razredu.
Rodio si se 11 mjeseci prije mene. To je ogromna razlika u dobi!
Da si bar imao talenta.
Rođen si 29. ožujka, zar ne?
A ti drugog travnja, ne?
Ali danas neću izgubiti od samotnjaka.
Što radiš, Onomichi?
Treneru!
Usredotoči se na utrku.
Da. Ispričavam se, gospodine!
Dakle, upisao si Srednju školu Iwani?
'Jutro, gospodine.
Danas je taj dan.
Posljednja smo tri tjedna radili sve što smo mogli.
Znam da je ovo natjecanje drugim školama samo proba,
ali ova utrka ima svoje dostojanstvo.
Tih 800 metara…
Pokazat ćemo im tko smo.
Uopće nije loš.
-Očekivano od njegova rivala. -Samoprozvanog.
Nigami! Zašto si na tribini?
Kad sam rekao da ću trčati 100 metara?
Aha. Posvetio si se isključivo mješovitoj štafeti 4 x 200 metara?
Samo daj, stari!
Pun je energije.
On je samo idiot.
Uskoro počinje mješovita štafeta 4 x 200 metara.
-Eno Togashija! -I Nigamija.
U istom su timu? Opa!
Priprema.
Pozor.
Aoi!
Suzume!
Fino.
Uspjela sam!
Brže malo, Iwani.
Oprosti!
Još ih stignem!
Čini se da će borba biti poštena.
Oprosti, ali moj protivnik…
nisi ti!
Nigami!
Klub ostaje aktivan?
Da. I moramo se prijaviti za ljetno natjecanje.
Tako kaže zamjenik ravnatelja.
Zašto zamjenik?
Nekoć se bavio atletikom. Katsunishijev trener
bio je u višem razredu od njega.
Možda imaš pravo.
To nam je dobra vijest, zar ne?
Da.
Svakako.
Doduše, nisam posve uvjeren,
ali možemo trčati.
Togashi je srušio rekord prvenstva.
Dominirat će i na Državnom prvenstvu.
Apsolutno. Nitko mu nije ravan.
A Nigami?
Teško. Završio je treći i jedva se kvalificirao za Državno.
A Tsuneda iz Kyushua?
Dobar je, ali i dalje se ne može mjeriti s Togashijem.
Togashi je neko vrijeme opao u formi,
ali u zadnje vrijeme ruši osobne rekorde. Kakva zvijer.
Mogao bi srušiti i Zaitsuov rekord.
To bi bilo zanimljivo.
Netko iz Kitakyushua upravo je izjednačio Zaitsuov državni rekord!
-Ma daj! -Tsuneda?
Ne, neki nepoznati prvaš.
Kako se zove?
PRVI RAZRED, KOMI…
Ovakav red postoji samo u elitnim školama, ha?
Valjda.
Ja sam Numano iz Osnovne škole Daito.
Iz koje si ti škole?
Ja sam Komiya. Nisam bio član atletskog kluba svoje škole.
Tek si se sad počeo baviti atletikom? U ovoj ambicioznoj školi?
Da. Trenirao sam kako bih se priključio ovom klubu.
Da? Gdje živiš?
Na planini Nakatsu.
Mora da je naporno putovati vlakom.
Jest. Zato dolazim biciklom.
Isuse! Koliko ti treba?
Dva sata.
SREDNJA ŠKOLA NISHIZAWA
Pozor.
Majku mu!
Tsuneda bome nije za zafrkanciju.
Drago mi je što vas vidim. Ja sam Tsuneda, kapetan kluba.
Ide tek u drugi razred, znaš?
Kvalifikacijsko testiranje možda vam zvuči zastrašujuće,
ali ma gdje trčali, 100 metara je 100 metara.
Pozor.
Broj 23 čini se jako dobar.
Šteta, imao je solidan start.
Onaj prvaš je odlično startao.
Valjda je eksplozivan tip.
Hej, Komiya!
Bio si užasno brz, stari!
Kao da si usporio pred kraj. Jesi dobro?
Start je bio nevjerojatan, unatoč tvojoj čudnoj tehnici.
Ravnoteža ti je izvrsna.
Komiya uvijek izgubi na brzini u drugoj polovici, zar ne?
Tako je.
Kapetane, razmisli o pitanjima.
O pitanjima? Aha, za sutra?
Pitanja i odgovori s g. Zaitsuom zvuči zakon!
Nije tako važno.
Ja ću prvi jer sam kapetan, ali svi mogu postavljati pitanja.
Mene bi pojela trema.
Kao što sam već rekao, vaše srednjoškolske godine
važno su razdoblje za određivanje vaših budućih karijera.
Kao peterostruki pobjednik državnih prvenstava,
bivši učenik naše škole g. Zaitsu nudi vam iznimnu priliku.
Zato se usredotočite i pozorno slušajte.
G. Zaitsu, dođite na pozornicu.
Ne razmišljajte previše, ne shvaćajte društvo ozbiljno,
ne budite defenzivni i napadajte čak i ako pobijedite.
Počnite s pitanjima.
Ja bih.
Izvoli.
Ja sam Tsuneda, kapetan Atletskog kluba.
G. Zaitsu, dosad… Hvala.
G. Zaitsu, vlasnik ste fantastičnih rekorda.
Nepobjedivi ste. Zašto si i dalje postavljate izazove?
Živo sam biće. Jednom ću umrijeti i nikad se više neću roditi.
Zato.
Hvala lijepa.
Imam još jedno pitanje.
Kakva je vaša psihička priprema za važne utrke?
Ne bojim se poraza i usredotočim se na svoj nastup.
Također, drhtim pred porazom i žudim za rezultatima.
Znači, ovisno o raspoloženju mijenja se i vaše razmišljanje?
Ne. Iz obiju situacija izvlačim korist.
Zato da nikad ne budete nervozni?
Ne, zato da uvijek uživam u nervozi.
Aha…
Najljepša vam hvala.
Sljedeći.
Da.
Ti.
Ja sam Komiya.
G. Zaitsu, kako…
vodite računa o svom psihičkom zdravlju?
Ja sam trkač na kratke staze. Borim se s tjeskobom.
Ozlijedio sam nogu. Dosad je zacijeljela.
Ali sama uspori kad dosegnem najveću brzinu.
Zanima me imate li kakvo rješenje za to.
Iskreno rečeno, s tjeskobom se ne treba boriti.
Život je pun mogućnosti za poraze.
U tom je draž života.
Strah nije neugodan.
Sigurnost nije ugodna.
Tjeskoba nastaje kad iskušavate vlastite granice.
Ako moraš nešto žrtvovati za slavu,
daj svoj život, koji je samo nakupina stanica.
Što želiš postići?
Želim postaviti državni rekord.
Kako se zoveš?
Komiya.
Taj prvaš je impresivan!
Da.
Hvala što si došao, Zaitsu.
Jesu li te lijepo dočekali?
Da.
Može kava?
Hvala, gospodine.
Jak je pretendent.
Tsuneda?
Ide tek u drugi razred, ali najbolji je u Kyushuu.
Ove godine za njega će čuti cijela država.
Sigurno. Samo je pitanje kad će se vidjeti…
tko je pravi dragulj.
Čini se da si ispravio problem s usporavanjem.
Jesam.
Svejedno, nemoj se preforsirati. Idi kući.
Noge me ne bole, pa ću prije odlaska još malo trčati.
Primijetio sam tvoju desnu nogu kad sam prvi put vidio kako trčiš.
Pomogao mi je savjet g. Zaitsua.
Čini se da jest.
Možda ti ne bih ovo trebao reći,
ali trebao bi odustati od trčanja.
Jesi li primijetio da ti se tehnika pogoršava?
Ali ti si sve brži.
Samo je jedan razlog zašto postižeš takvu brzinu.
Tvoja snaga volje!
To je alarmantno. Trkač koji emocijama može maknuti svoje barijere nema kočnica!
Čak i ako ostvari kratkotrajnu slavu, nastavit će trčati dok se ne sruši.
Tijelo ti trzanjem daje posljednje upozorenje.
Atletika će te kad-tad ubiti!
Razumijem. Čak i netko poput mene može jednom okusiti pobjedu.
Molim? Nisi čuo što sam ti rekao?
Hvala, kapetane.
Čekaj!
Bože!
Tko je on?
Srušio je Tsunedin rekord!
Komiya, čestitam na najbržem vremenu u kvalifikacijama.
Suludo si brz, stari.
Ti ili Tsuneda pobijedit ćete u finalu.
Kvragu, za kojega da navijam?
Navijaj za obojicu.
Pametno!
Oprosti što smo te zadržali.
Nema veze.
Ispričajte me.
Sretno u finalu!
REGIONALNO FINALE ZA DJEČAKE NA 100 m
Priprema.
Pozor.
KOMIYA TSUNEDA
DRŽAVNO PRVENSTVO SREDNJIH ŠKOLA
Nigami.
Hej.
Prvo treba proći kvalifikacijske utrke.
Da.
Ne mogu vjerovati…
da mi leđa još drže.
Dat ću sve od sebe.
Odlično.
Vidimo se.
Dobro.
KOMIYA
Priprema.
Pozor.
Dobar sprint, Nigami.
Bilo je gusto.
Ne, razbili su me.
Dobra utrka.
Čestitam, Togashi. Srušio si rekord natjecanja. To je fenomenalno.
Vjetar mi je pomogao, ali dobro se osjećam.
Volio bih se posljednji put utrkivati s tobom. Ipak, osjećam se sjajno.
Dobar nastup, Nigami.
Onaj Komiya…
Ubojito je brz.
Znam. Da nije popustio prije kraja, mogao je…
Dugo se nismo vidjeli, Komiya.
Istina.
Ostao si u atletici.
Da.
Koliko je prošlo od naše posljednje utrke?
Smijem li te opet pobijediti?
Sretno ti bilo.
PLAN EVAKUACIJE
Prva staza: Matsuba.
Srednja škola Utsugikita, Hirošima.
Druga staza: Nakanishi.
Srednja škola Suzuna Chuo, Osaka.
Treća staza: Amagata.
Srednja škola Natamame, Shizuoka.
Četvrta staza: Komiya.
Srednja škola Nishizawa, Oita.
Peta staza: Togashi.
Srednja škola Iwashi Daini, Tokio.
Priprema.
Pozor.
Togashi, promijenio ti se stil trčanja.
DESET GODINA POSLIJE
Uzeli smo u obzir tvoje rezultate…
i obnovit ćemo ugovor s tobom.
Kakvo olakšanje!
Sad se mogu opustiti.
Togashi, nerado se dotičem ovoga,
ali imaj na umu to da si se provukao. Ovo ti je ključna godina.
Da, naravno. Svakako ću to upamtiti.
Idem.
-Čekaj, zaboravio sam ti dati ovo. -Da?
Sljedeći mjesec. Pridruži nam se ako budeš mogao.
Timsko okupljanje?
Da. Doći će Kaido i Kabaki. Mogao bi ih pitati za savjet.
Njih?
Da. Nisi više kakav si bio.
Možda otkriješ ključ za povratak.
Dobro.
'Jutro, Kabaki.
Dobro jutro, Togashi.
Ugovor mi je obnovljen, ali opet na jedvite jade.
Razumijem.
Togashi.
Promijenio si se.
Ha?
Nisi ni približno više onaj Togashi kojega sam poznavao kao dijete.
Pa, moramo se suočiti sa stvarnošću, ne?
Potrudit ću se. Ovo mi je možda zadnja godina.
Danas nisam bio u vrhunskoj formi,
ali nova je sezona tek počela. Postupno ću se popravljati.
DRŽAVNO PRVENSTVO JAPANA U ATLETICI
KORPORACIJA KUSASHINO ATLETSKO OKUPLJANJE
Kako popularnost atletike raste,
podržavamo sportaše koji se natječu na elitnoj razini.
Na pozornicu pozivam našu najveću sportsku zvijezdu.
Posljednjih 15 godina natječe se na najvažnijim
utrkama na kratke staze.
Poslušajmo g. Kaidu!
Bok, ja sam Kaido.
Dugo se bavim atletikom, ali moj vrhunac tek dolazi.
Svake godine težim popravljanju osobnog rekorda.
Jedno znam sigurno, a to je da stvarnost neće nestati sama od sebe.
Zato je vrijeme da se pozabavim upornom stvarnošću zvanom Zaitsu.
To je sve od mene Kaida.
Hvala vam na nadahnjujućem govoru, g. Kaido!
Kako se nositi sa stvarnošću?
Da, gospodine.
Samo se moraš uzdići iznad nje rušeći rekorde.
To sam i mislio. Ali užasno je teško.
Otkad si postao mlakonja, Togashi?
Želim reći da moja vrijednost ovih dana polako kopni.
Da? Bilo bi dosadno da te otpravim logikom,
ali mogu ti ispričati svoju priču.
Prvo, sto posto sam siguran da sam iznimno nadaren.
Rođen sam za trčanje, pogotovo na kratke staze.
Kad sam bio dječak, nikad nisam poražen u svojoj regiji.
Na Državnom su me razbili, pa sam mukotrpno trenirao da budem brži.
U četvrtom srednje mogao sam namirisati prvu pobjedu na Državnom.
Tad se pojavio 15-godišnji Zaitsu. Otad,
prisiljen sam živjeti s ovom stvarnošću
u kojoj je on uvijek korak ispred mene.
To je stvarnost u kojoj ne pobjeđujem i u kojoj sam zaslužio nadimak Vječiti Drugi.
Stvarnost u kojoj svake sekunde starim i u kojoj se pojavi mladić Komiya.
Nije više mladić, zar ne?
Muka mi je slušati: „Šteta što se nije rodio u drugo vrijeme.”
Čudno je što mi ova stvarnost ne dopušta da pobijedim.
No čudno je i to da sam sto posto siguran da ću sljedeći put pobijediti.
Znaš li zašto?
Ne, gospodine.
Zato što od stvarnosti možeš pobjeći.
Ha?
Ako je moja pobjeda nestvarna, moram pobjeći od te stvarnosti.
Bijeg od stvarnosti znači da gajim nadu u sebe.
Pokazuje da nisam odustao.
Bez obzira na to kakva mišljenja, uvide, istine ili prosvjetljenja
mi ljudi oko mene pokušavali nametnuti, ja cijenim sebe.
To je moj cilj, zadatak, razlog za život i zašto trčim.
Slušaj, Togashi. Možeš pobjeći od stvarnosti sve dok shvaćaš zašto bježiš.
-G. Kaido. -Zdravo.
-Ovo je Sekiguchi. Nova je. -Bok.
Ja sam Sekiguchi. Čast mi je upoznati vas, g. Kaido.
Zasad namjeravaš ostati?
Da.
Želim ostaviti prošlost iza sebe i biti što bolji ovakav kakav sam sada.
Što misliš o Komiyi, koji i dalje ostaje na vrhu?
Volio bih se ponovno utrkivati s njime na stazi.
I na kraju, radi čega i dalje trčiš?
Radi čega?
Dobro pitanje.
Oprostite, g. Togashi?
Da.
Drago mi je.
I meni.
Ovo je baš uzbudljivo. Ja sam Morikawa.
Morikawa…
Pobijedio si na lanjskom srednjoškolskom državnom.
Čuli ste za mene? Uljepšali ste mi dan!
Vaše me trčanje nadahnulo da se počnem baviti atletikom!
Smijem li se rukovati s vama?
Naravno.
Hvala lijepa!
Hej, Togashi.
G. Kaido.
Hvala vam na onom od neki dan.
Kako si?
Malo sam se poboljšao i polako nazirem
da ne trčim radi pobjede, nego radi jedne druge osobe. Zato trčim.
Možda tako uspijem pobjeći od stvarnosti.
Zbilja?
Svatko ima svoje odgovore, ali evo što ja mislim.
Dok ne spoznaš svoju stvarnost, ne možeš pobjeći od nje.
Bijeg otvorenih očiju i stajanje na mjestu zatvorenih očiju nisu isto.
Zastrašujuće je gledati izravno u stvarnost.
Moraš prihvatiti ono što mrziš.
Ali ako želiš promijeniti stvarnost ili je poništiti, prvo se moraš suočiti s njome.
Čim zatvoriš oči, zauvijek ćeš se prestati kretati.
Pazi na sebe, Togashi.
Hoću.
‎JAPAN - ATLETIKA
Bože dragi, Togashi!
Završio si drugi i gotovo se izjednačio s Kabakijem.
Ispunio si B kvalifikacijsku normu!
Hvala.
Iskreno, bilo je to posve neočekivano.
I ja mislim.
Zar ne?
Sad si se kvalificirao za ovogodišnje prvenstvo.
Jedva čekam vidjeti tvoj epski povratak!
Dat ću sve od sebe.
Al' sam oduševljen!
Bok, Togashi.
Dobar dan.
-Kako ide? -Nije loše.
Priprema…
BOLNICA KOYAMACHO
Istegnuće mišića.
Što?
Savjetujem ti da preskočiš ovogodišnja natjecanja.
Ali Državno prvenstvo počinje za tjedan dana.
Nemoj olako shvatiti istegnuće mišića.
Nastaviš li se forsirati i ako se mišić razdere, pozdravi se s karijerom.
Ali moram trčati…
Dugoročno ti je najbolje šest mjeseci rehabilitacije.
Posveti se oporavku. Uvijek imaš sljedeću godinu.
Što?
Žao mi je zbog ozljede, ali tvoj će ugovor biti raskinut ako se ne možeš natjecati.
Ozbiljno?
Nažalost.
Pogledaj, naznačeno je u ugovoru.
Međutim, budući da cijenimo tvoje zasluge,
htjeli bismo da nas odsad predstavljaš kao trener atletike.
Prouči ovu papirologiju. Ako budeš zadovoljan…
To je izgledalo dobro.
Možemo li sad pobijediti 4. razred?
Misliš li da je bolje raditi veće korake?
Možda nas to ubrza.
Ne, baš suprotno.
Preširoki iskoraci remete ravnotežu.
Oprostite, prekinuo sam vas.
Na što mislite pod „iskoraci”?
Umjesto da pružate noge prema naprijed, otiskujte se stopalima od tla
svakim korakom.
Otiskivanje stopalima…
Da, baš tako.
U redu. Pokušajmo.
Da. Hvala, gospodine.
Hvala lijepa.
Bliži se Dan sporta?
-Da. -Da.
On trči zadnji, ja predzadnji.
Želimo pobijediti 4. razred.
Kužim. Protivnik vam je 4. razred.
Slušajte, suočavanje s porazom mnogo je važnije od tehnike.
Što?
Čak i ako date sve od sebe, možda ćete izgubiti, ali nema veze.
Nije da vam je život u opasnosti. Ako se pripremite za poraz,
katkad možda možete i bolje trčati.
Nije sve u brzini. Samo polako.
Zašto biste žrtvovali svoj život…
Moj cijeli život…
Što mu je? Idemo.
Da.
BOLNICA AIDA
Togashi.
Nigami.
Daj da te povezem.
Hvala što si me uputio dobrom liječniku.
Nema frke. Za tjedan je dana, zar ne?
Samo trebam istrčati još tri sprinta na 100 metara u punoj snazi.
Podsjećaš me na mene u srednjoj.
Stravično sam se prepao,
ali za taj trenutak, za taj kratki trenutak,
mogao bih dati svoj život.
Nisam se ni okrenuo, a umro sam iznutra pokušavajući živjeti za sutra.
Sljedeća utrka predstavlja 25 godina mog života… i sadašnjost.
Budem li i dalje živio u prošlosti,
izgubit ću sposobnost trčanja punom snagom.
Jeste li dobro, g. Kabaki?
Nisam loše.
Današnje kvalifikacije su zagrijavanje za sutrašnje finale…
'Jutro, Kabaki.
Dobro jutro.
Kako stojiš s ozljedom, Togashi?
Izdržat ću, ali nisam izliječen.
Aha.
Vidimo se na stazi.
Može.
G. Togashi trči u vašoj kvalifikacijskoj utrci, zar ne?
-S obzirom na finale… -Situacija se promijenila.
Akcija.
Kabaki pobjeđuje! Togashi je drugi!
Uvijek si dobro pripremljen, zar ne?
G. Zaitsu.
Čuo sam da si lako pobijedio u kvalifikacijama.
I vi ste.
Prisjećanje na tvoje riječi o tjeskobi i psihičkom zdravlju vraćaju me u te dane.
Taj mi je razgovor pomogao. Zahvaljujući vama, sad imam jasan cilj.
Cilj, ha?
Da.
Izgledi i brojke, trendovi i strategija. Moj je cilj rekord koji to nadmašuje.
Pobijedit ću u polufinalu.
Zadivljen sam. Riskirao bi život radi rekorda…
Je li to kompliment?
Nije. Žalim te.
Izgubio sam svoj borbeni duh u zamjenu za naslov „neospornog prvaka”.
Što brže trčim, ostali sve više zaostaju.
Pogledam u stranu, a ondje nema nikoga.
Pogled s te pozicije isti je kao i s posljednjeg mjesta.
Dozlaboga je dosadan.
Rekordi i odličja nisu ono što nam daje pravi osjećaj trijumfa i radosti.
To su suparnici.
Prvo mjesto zasluženo nadmetanjem s nekim…
-To je… -Imam ja svoj način, hvala.
Da. Valjda.
Nemoj me iznevjeriti.
Prvo polufinale utrke na 100 metara za muškarce.
Priprema.
Kabaki i Togashi su izraziti favoriti.
Može li Morikawa, nova 17-godišnja zvijezda, držati korak s njima?
Togashi je prvi, Kabaki drugi.
Morikawa, najmlađi, bio je blizu, ali završio je treći.
Zaitsu, Komiya i Kaido… Tu su najbolja trojica u Japanu.
Gotovo da je ovo finale.
Zaitsu u posljednje vrijeme pada u formi. Ja bih se ovaj put kladila na Komiyu.
Zaitsu samo izgleda tako. Na vrhuncu snage bio je strašno brz.
Uglavnom, pobijedit će Zaitsu ili Komiya.
Da, ili Zaitsu ili Komiya.
Zaitsu ili Komiya.
-Zaitsu ili Komiya. -Zaitsu ili Komiya.
-Zaitsu ili Komiya, nema sumnje!
Zaitsu ili Komiya.
-POBJEDNIK? -ZAITSU ILI KOMIYA.
-Zaitsu ili… Komiya. -Zaitsu ili Komiya, sigurno.
Zaitsu ili Komiya, Zaitsu ili Komiya…
Zar ja ne sudjelujem?
Uskoro počinje drugo polufinale!
Kako će Kaido izaći nakraj sa Zaitsuom i Komiyom?
Pozor.
Znači, ovo je stvarnost?
U redu, vrijeme je da počnem bježati od stvarnosti!
Kaido pobjeđuje, Komiya je drugi, a Zaitsu peti.
Nevjerojatno! Zaitsu je eliminiran u polufinalu!
Kaido je napokon pobijedio Zaitsua!
Njegovo je vrijeme drugo najbolje u povijesti Japana!
Komiya.
Opet je prošlo puno vremena.
Da.
Napokon ću se utrkivati protiv tebe, prvi put u deset godina.
Jesi li ikad razmišljao o ovome, Togashi?
Kako je uzaludno svaki dan trčati istu udaljenost?
Posljednjih deset godina razmišljam samo o postavljanju rekorda.
Zapravo, ni o čemu drugom nisam ni razmišljao.
Ali sad je moj rekord srušio netko koga nije briga za rekorde.
Bez kalkulacija, trendova ili strategije. Upornost mu je bila jedni poriv.
Čak i da postavim novi rekord, što me čeka poslije toga?
Možda ništa ne dobivaš kad si brz,
a kad si spor, ništa ne gubiš.
Ako je tako, koja je svrha
tog kratkog trenutka?
I koja je svrha ove utrke?
Zašto, kvragu, trčimo?
Pa, očito je.
Zato da damo posljednji atom snage. Ništa drugo nam ne treba.
Kad se prisjetim, život mi je bio mahnit.
Bojao sam se poraza i otuđenosti. Onda sam mislio da sam nepobjediv.
Zbog toga nisam obraćao pozornost na poraz.
Zatim sam imao neobičan osjećaj da sam zaštićen.
Ali ovdje sam zbog svoje prošlosti.
Mi ljudi držimo se samo svojih srca. Nijedna osoba nema mjesto kojem pripada.
Čovjekov um stvara solidarnost, empatiju i privrženost.
Sve na ovom svijetu čini nas tjeskobnima.
I na kraju, svi umremo.
Razmisli o tome. Svi smo poremećeni.
Međutim, ništa od toga
ne može umanjiti radost koju osjećamo kada dajemo sve od sebe.
Vidio sam to bezbroj puta i isto toliko puta osjetio.
Nažalost, ja to nijedanput nisam vidio ni osjetio.
Ova uzaludna igra nema rješenje.
Komiya, čini se da si zaboravio jedno jednostavno pravilo.
Trčanje na 100 metara brže od svakoga može riješiti bilo što.
Sam si pronašao, stremio i usavršio svoju nevjerojatnu brzinu.
Smatraš li to uzaludnim?
Kad trčimo, sve drugo nestaje. U svijetu koji se izoštri sve zablista.
Ako to nisi doživio,
posvjedočimo tomu skupa u ovoj utrci na 100 metara.
G. Zaitsu, iznenada ste usporili. Jeste li se ozlijedili?
Jeste li imali nezgodu?
Moram nešto objaviti.
Od danas se povlačim iz svijeta profesionalnog sporta.
Što? Jeste li rekli da se povlačite?
Ima li konkretan razlog?!
Hej! G. Zaitsu se povlači!
Je li razlog vaš prošli poraz?!
Ili možda ozljeda?
Budući da sada više nisam sprinter, mogu ovo jasno reći.
Utrka na 100 metara sav život sažima u jedan trenutak.
Razmak od jednog centimetra ili koji gram razlike mogu vas uništiti.
Međutim,
zato osjećamo euforiju.
Jedino ta udaljenost dopušta takvo bogatstvo.
Nalazimo se s g. Zaitsuom, koji je upravo objavio odlazak u mirovinu.
-Čekajte! -Posljednja molba!
Biste li uputili koju riječ sprinterima koji su ušli u finale?
Nada, razočaranje,
slava, prepreke,
zamor, zadovoljstvo,
frustracija, postignuće,
a i sve druge emocije.
Zbijte ih sve u 100 metara
i uživajte u najboljih deset sekundi.
-G. Zaitsu. -Samo malo!
ALARM
HOTEL OKRA
Drugi je dan Državnoga prvenstva. Slijedi muško finale na 100 metara.
Kralj 100 metara Zaitsu ispao je u polufinalu.
Jučer je šokantno objavio povlačenje iz sporta.
Povijest atletike upravo će se promijeniti.
Večeras ćemo svjedočiti povijesnom trenutku.
Tko će postati najbrži muškarac?
Muško finale utrke na 100 metara Državnog prvenstva!
MOLIMO TIŠINU TIJEKOM STARTA!
Priprema.
ZAVRŠNA UTRKA
ZAVRŠIT ĆE
‎Pozor.
ZA DESET SEKUNDI
Prijevod titlova: Tomislav Šimunić