Ta vzdálenost dává času sílu.
Ta vzdálenost určuje hodnotu člověka.
Té vzdálenosti jsem zasvětil svůj život.
Ta vzdálenost je… 100 metrů.
Připravit.
TOGAŠI
Togaši, ty klidně můžeš dobýt svět!
Ani náhodou.
Běhat s námi tě určitě nebaví.
Stejně mě běhání nikdy s nikým nebavilo.
- Nejrychlejší školák v Japonsku! - Hele!
Měl bys být víc hrdý, Togaši.
Fakt?
Není ti nic?
Jsem… v po…
Zníš, jako bys měl každou chvíli umřít.
Jsem v pohodě…
Ne, nemůžeš popadnout dech.
Tohle je… normální.
Normální?
- Díky. - Není zač.
Ticho, třído.
Tohle je nový žák, o kterém jsem včera mluvil.
Včera…
Včera?
Tohle je Komija, váš nový spolužák.
Pěkně ho přivítejte.
No tak, představ se.
Rád vás poznávám, já jsem Komija.
Neslyším tě!
Haló! Řekni to znovu!
No tak, lidi, co jsem právě řekl?
Ale já ho nemůžu přivítat, když nevím, jak se jmenuje.
To stačilo, Gento.
Vnitřní úhly v trojúhelníku dávají 180 stupňů.
Ne 360, nedělejte tuhle častou chybu.
Rovnoběžník je záludný, tak dávejte pozor.
Další.
Sakra, co když prohraju?
Na místa.
Neuvěřitelné.
Komijo!
Togaši…
Kde to jsem?
Kousek od mého domu.
Doprovodím tě k řece.
Takže tebe baví běhat?
Ne, je to těžké.
Tak proč běháš?
Protože se to rozmazává.
Co se rozmazává?
Realita.
Dělat něco bolestivějšího než realita mě uklidňuje.
Tak ahoj.
Dobře, ale…
zneužíváš běhání kvůli tak hloupému důvodu.
Zneužívám?
No, jak to říct…
Nemám nic, víš?
Cože?
Neumím vycházet s lidmi.
A neumím řešit problémy, tak prostě uteču, když to jde.
I když je to jen dočasné řešení.
Takže ten důvod je pro mě důležitý.
Vím, že jen běhání moje problémy neřeší.
Ale mýlíš se, Komijo.
Cože?
Samozřejmě že samotné běhání nic nevyřeší,
ale jedno vím.
Co?
Na tomhle světě existuje jedno velmi jednoduché pravidlo.
Běžet stovku rychleji než ostatní, to vyřeší skoro všechno.
Skoro všechno? Jak si tím můžeš být tak jistý?
No, prostě můžu. Protože mně to funguje.
Takže…
Je už pozdě…
Je pozdě začít trénovat, abych běhal rychleji?
Tohle rozhodnutí je na tobě.
To rozhodnutí… je jen moje.
- Na shledanou! - Na shledanou, pane.
Togaši.
Půjdeme hrát ke Kawanoovi.
Promiň, nemůžu. Musím někam jít.
Mějte se.
S ním není žádná zábava.
Máchej víc rukama!
Představ si, že pořádně kopeš do země!
Výš.
Togaši, chceš dneska jít ke mně hrát?
Promiň, už něco mám.
Cože, dneska zas?
Tak zítra.
Co to s ním poslední dobou je?
Zlepšuješ se, ale běhat každý den musí být náročné.
Jsem v pohodě. Čím víc běhám, tím lehčí mám nohy. Baví mě to.
Blíží se sportovní den, tak si dej pauzu.
Na odpočinek není čas.
A navíc se od tebe chci naučit víc.
Odpočinek je součást tréninku.
A taky potřebuješ nové boty.
No jo…
Ještě že jsem dneska měl výtvarku.
Omotám to kolem a…
Hele, Komijo! To je trochu…
Hotovo. Bude to v pohodě.
Ani ne. Vypadá to příšerně.
Ale nosit je ještě můžu.
Spíš ne.
A rodiče ti nekoupí nové?
Chtějí, abych si koupil nové.
Ale trénoval jsem v nich, tak v nich chci i závodit.
Hele, když vyhraju stovku, dostanu zlatou medaili, viď?
Co? Jo, medaili ze slevového obchodu.
Tu medaili chci. Chtěl bych aspoň jednou vyhrát závod.
Fakt bych chtěl vyhrát.
Zvládneš to!
Stovka chlapců začne za chvíli.
Ten je strašně rychlý.
To je ten Togaši, že jo?
Běžci po doběhu sem!
Jaký má smysl závodit s Togašim?
No, je sportovní den.
Kde je Togaši?
Hele, nováčku.
Už ti to běhání jde líp?
Fakt v nich poběžíš?
Jak chceš.
Togaši! Tady!
Na místa…
Připravit…
Do toho, Komijo! Věř své rychlosti!
Jo!
Následuje vyhlášení výsledků závodu na 100 metrů.
Gratulujeme.
Včera na japonském mistrovství žáků vyhrál Takeru Nigami,
syn bývalého člena národního týmu, závod chlapců na 100 metrů.
Tento mimořádný výkon
žáka druhého ročníku vzbudil ve sportovním světě velký rozruch…
Promiňte.
Ahoj, Togaši.
Díky, žes přišel.
To je v pohodě.
Podívej se na tohle.
Měsíčník atletiky?
To je úžasné, Togaši.
Jo, ptal se mě na to pan Tani. Je to do časopisu.
Rozhovor spolu s panem Nigamim, to zní skvěle!
Jeho škola je poblíž, že?
Jo.
Myslíš, že jsi rychlejší než on?
Pan Nigami je určitě rychlejší.
Tím bych si nebyl tak jistý.
Proč si to namísto mluvení nerozdáte na stovce?
To se nestane.
Vážně?
- Nigami byl nedávno v televizi! - Fakt?
Byl super rychlý!
Togaši poběží proti Nigamimu?
Proti „panu Nigamimu“, je od nás starší.
Nigami dorazil.
Omlouvám se za zpoždění.
Ale ne, to je dobré.
Rád tě poznávám, Togaši. Jsem Nigami.
Páni, to je fakt Nigami!
Zase? Pro tebe „pan Nigami“, jo?
Dobře, můžeme začít?
Jsem připraven, paní.
Já taky, paní.
Chceš začít, Togaši?
Jasně.
Tak tedy…
Z jakého důvodu běháte, pane Nigami?
Abych byl první, samozřejmě.
A ty?
Bylo to zábavné, když sis poprvé uvědomil, že jsi od přírody rychlý?
Bylo.
Ale jakmile jednou vyhraješ, už to nikdy není jen zábava.
A to už teď nejspíš sám víš.
Jakmile se rozhodneš zasvětit život té vzdálenosti, už se nezastavíš.
Ovládají tě výsledky závodů.
Protože „běhat“ je jednoduché,
pokud chceš někam patřit a udržet se ve hře,
musíš do toho pořád dávat vše.
Togaši je opravdu dobrý, že? Co si o něm myslíš?
Jeho tempo, rovnováha, rytmus, přenos váhy…
Opravdu je to školák?
Padesátkrát.
Togaši, máš padesátkrát větší potenciál, než si myslíš.
Vážně padesátkrát?
Děkuju.
Už začínají.
Fotograf bude na čtyřicátém metru, takže pak už zpomalte.
- Rozumím. - Rozumím.
Až budete připraveni.
Na místa…
Připravit…
Vyhrál Togaši?
Myslím, že pan Nigami přestal po focení běžet.
Dobrý běh, Nigami.
Děkuju.
Máme skvělé fotky!
Vypadal jsi, jako bys závodil doopravdy. Úplně mi zrychlilo srdce!
Díky tobě bude článek skvělý.
Myslím, že bys vyhrál,
kdyby pan Nigami v půlce nezastavil.
Pochybuju. Udělal přesně to, co měl.
Možná přestal, protože prohrával?
Ani náhodou.
Měl jsem pocit, že jste do toho oba dali všechno.
Aspoň ty, Togaši.
Protože nedokážu zpomalit.
Když běžím, nedokážu do toho nedat všechno.
A myslím, že dnešní setkání s panem Nigamim mi vysvětlilo proč.
Jednou určitě dokážeš překonat Zaicuův národní rekord.
To už je moc.
Togaši.
Můžu tě o něco poprosit?
O co?
Můžu si s tebou dát závod na 100 metrů?
Cože, teď?
Ano. Opravdový závod.
Cíl je pod tamtím stromem, jo?
Jo.
Začneme, jakmile uslyšíme vlak, jak přejede spoj na trati nad námi.
Ten první, ano?
Jsi v pořádku, Komijo?
Togaši, ty ses držel zpátky?
Ne, říkal jsem ti, že to nedokážu. Běžel jsem naplno.
Díky moc.
Tak ahoj, Togaši.
Jo, ahoj zítra.
Musím vám říct něco trochu smutného.
Komija se včera musel náhle odstěhovat
kvůli rodinným důvodům.
Zrovna si začal zvykat, škoda.
Co kdybyste mu brzy napsali dopis?
Drtivé vítězství pro Togašiho!
Běžet naplno už od prvního rozběhu je stále jeho poznávacím znamením.
STADION MITO SHINKIN BANK
Ve třetí dráze Sakaguči ze střední školy Minami Daisan.
Finále na 100 metrů na japonském mistrovství žáků.
Všechny pohledy se upírají na Togašiho, obhájce titulu.
Od doby, kdy jako prvák vyhrál mistrovství před dvěma lety,
zvítězil na všech závodech, kterých se zúčastnil.
Togaši mi připomíná žákovská léta Zaicua,
současného držitele národního rekordu.
Souhlasím. A je čím dál zajímavější sledovat,
kam až se podle odborníků na atletiku Togaši může dostat.
Brzy začne finále chlapců na 100 metrů…
Připravit.
Hřiště není jen na baseball!
- Není to Togaši? - Kde?
Nevím jistě. Hele, Aoi!
Togaši! Viď? Věděla jsem, že jsi to ty.
Ano.
Už ses rozhodl pro nějaký klub? Nepřidáš se k žádnému?
Možná trénuješ někde jinde…
Promiň, nechtěla jsem tě vyděsit. Takže ty fakt chodíš na tuhle školu, jo?
Ale proč? Klidně by tě vzali na elitní sportovní školu.
Mám to blízko domů.
- To je ten důvod? - Ano.
Promiň, moc otázek.
To nic, ahoj.
Můžeš pro mě něco udělat?
Promiň, ne.
Ještě jsem neřekla…
Mám takový divný pocit.
Není to nic zvláštního.
- Nepřidáš se k atlet… - Bingo, ahoj.
Počkej. Jmenuju se Aoi Asakusa.
Já jsem Togaši.
Já vím. Proč se nechceš přidat do atletického klubu?
Jsme teď jen tři členové.
Nikdo nemá o atletiku zájem.
Promiň.
Aoi!
Japonské mistrovství žáků, finále chlapců na 100 metrů.
Dobré ráno.
Kdo to je?
To je Togaši.
Proč se tak plíží?
Být slavný je náročné, víš?
Promiňte, už se vyprodaly ty limitované housky?
Ano, ale…
Tady, poslední.
Opravdu? Moc děkuju!
No že jsi to ty, Togaši. Hvězda stovky, že?
Ano.
Jednu jsem ti schovala.
Asakuso.
Pamatuješ si moje jméno? Díky!
Máš štěstí, já ty housky taky miluju!
Tak si ji vezmi.
Ne, nech si ji.
Ale mohl bys pro mě místo toho něco udělat?
A co?
- Chceš mě vidět běžet? - Ano.
Ale proč?
Abych běhala rychleji.
Ne tak rychle jako ty, samozřejmě, ale chci se zlepšit.
A vím, že to není férový obchod, ale…
Když to udělám, necháš mě pak být?
Nechám. Slibuju.
Ze stoje…
Ze startovních bloků, prosím.
Dobře.
Jdu na to.
Tak jo, můžeš.
Co to sakra bylo?
Neuvěřitelné.
Ty jsi fakt neuvěřitelný.
Je ode mě troufalé myslet si, že bych se mohla přiučit od nadčlověka.
Ale díky za to.
Není zač.
To jsem ráda… myslela jsem, že máš problémy se zdravím nebo tak.
Slyšela jsem zvěsti.
Nemám talent a nevím, proč si to myslím…
Ale opravdu si myslím,
že atletika je úžasný sport.
Ty jsi jiný než my. Vsadím se, že dokážeš, co chceš.
Takže i ty můžeš mít radost z atletiky, protože je to úžasný sport.
Nechci, aby to vyznělo špatně. Nenabírám tě.
OZNÁMENÍ: ATLETICKÝ KLUB SE RUŠÍ
Co?
Nečekala jsem, že nebude ani jeden nováček.
Atletika už není v módě.
Promiňte.
Togaši.
Dobrý den.
Řekli nám to už před časem, ale ignorovali jsme to a pokračovali.
Ale proč?
Je třeba alespoň pět členů, aby klub mohl fungovat.
Pět členů…
Takže kdybych se přidal jen já, nestačí to.
Co jsi to právě řekl, Togaši?
Dejte mi chvilku.
Řekl „když se přidám“, že?
Jo, řekl.
To myslíš vážně?
Ano.
Ale slyšel jsem, že máš zdravotní potíže.
To je jen fáma. Navíc jsem ji začal já sám.
- Cože? - Nic.
Problém je, že musíte mít alespoň pět členů.
Ale pane, hlásím se tam já, i když to může znít troufale.
Zvážil byste výjimku?
Jo, rozumím.
Ale i tak je třeba dodržovat formality.
Tak co mám dělat?
Dobře, odložím zrušení, a klub musí dosáhnout výsledků.
Pak bude vaše žádost oprávněná.
Rozumím.
Nekecej!
Kdy bude další závod?
Máme akci se sousedními školami.
Tak to bude tehdy.
- Ale… - Ano?
Je tam smíšená štafeta 4 x 200 m.
Tu můžeme vynechat, ne?
Jenže ta štafeta je hlavní závod celé soutěže.
Existuje nepsané pravidlo, že kdo vyhraje tuhle disciplínu, vyhraje vše.
Jo, běžela jsem tu štafetu, když jsem byla prvačka. Bylo to šílené.
Chápu… Vyhrát tu štafetu by pro nás byla velká výhoda.
Takže potřebujeme někoho dalšího.
Neříkala jsi, že jste tři?
Chodí sem ten třetí vůbec?
No, byl by ideální kandidát, ale…
- Že? - Jo.
Počkej chvilku, Togaši.
Ano?
Bude mi ctí přivítat tě v našem klubu,
ale…
Už ti to došlo, že? Přemýšlel jsem, že s během skončím.
Už nějakou dobu jsem se zasekl.
Na druhém stupni jsem se moc nezlepšil.
Bál jsem se běhat, ale taky jsem se bál přestat.
Až do včerejška, kdy jsi mě požádala, abych běžel.
Když jsem zase sprintoval naplno, něco mi to připomnělo.
Že jsem sakra rychlý.
Takže jsem se rozhodl dát běhání ještě jednu šanci.
To já bych měl být vděčný. Děkuji.
Ne, ne, prosím. Jen jsem tě chtěla vidět běžet, to je vše.
Přijmete mě do klubu?
Samozřejmě. Vítej v atletickém klubu, Togaši.
Byl by ideální, kdyby do toho šel.
Je fakt tak dobrý?
Ale do klubu skoro vůbec nechodí.
Radši si nebudeme dělat naděje, ale zítra ho můžeme navštívit.
Proč ne hned teď?
Je to na kopci.
Dobře.
Ano?
Ahoj, tady Asakusa.
Co chceš?
Jen si trochu popovídat.
Co to… pane Nigami?
Ani náhodou.
Věděla jsem, že to řekneš.
Proč vlastně chodíš na školu, která není atletickou velmocí?
To samé bych se mohl zeptat já tebe.
No, já…
Moc tvrdě jsem dřel a zničil jsem si záda.
Nemohl jsem v atletice pokračovat, tak jsem se vrátil.
Tak proč jsi tady členem klubu?
Jen na papíře, musel jsem si nějaký vybrat.
Asakusa mě uháněla, tak jsem jí půjčil svoje jméno.
Bolí tě pořád záda? Jsi schopný běhat?
Kdo ví?
Co kdybys to zkusil znovu?
Nemám zájem.
Určitě?
Na světě jsou blázni,
co si nechají stovkou zničit život.
Takže…
Máš chvilku?
Jak dlouhou?
Deset vteřin.
Devadesát osm, devadesát devět, sto.
Je to tady!
Dobře.
Půl roku jsem neběžel.
Dej signál, Asakuso.
Dobře.
Mám do toho co mluvit?
Ty nevíš, jak rychlý jsi, že?
Padesátkrát.
Padesátkrát víc, než si myslím.
Jo, takže výsledek je předem jasný.
Jste připravení?
- Jo. - Jsem.
Tak dobře.
Na místa.
Připravit.
To není možné.
Čas?
12,13 sekundy.
Dvanáct?
Do závodu zbývají jen tři týdny.
Měli bychom určit pořadí běžců, ať trénujeme efektivněji.
- První poběží Asakusa. - Dobře.
- Druhá Šína. - Dobře.
Poběžíte první polovinu.
Třetí bude Togaši.
Dobře.
A já poběžím finiš.
Neměl by finišovat Togaši?
Souhlasím.
Možná je to rozumnější, ale…
do té doby budu zpátky ve špičkové formě, věřte mi.
Rozumím.
A rád bych použil spodní předávku.
Spodní předávku, jo?
Může ušetřit čas oproti předávce tlakem,
ale taky je těžší ji vidět a provést, víš?
Ale možná to stojí za pokus.
Rizika znám.
Musíme porazit Kacuniši!
Kacuniši?
Jo. Nigamiho bývalá škola.
Bude sranda je rozdrtit.
Jo, jsou to silní soupeři.
Sakra, ta spodní předávka je těžší, než jsem čekala.
Možná jsem to uspěchala.
Kolík!
Tak rychlí.
Jsou úplně jinde. Budeme se snažit.
- Pokračujeme. - Jo.
Nigami tam zůstal. Mám strach, že to přehání.
Jo, co?
I když se musí hecnout, aby se dostal zpět do formy,
jeho záda jsou v podstatě tikající bomba.
To je fakt.
Co s tebou, Asakuso? Jsi nějaká šťastná.
Jasně, že jsem. Běžím s vyhlášeným Togašim a Nigamim.
Suzume, poběžíme štafetu se superatlety!
Vždyť klub skoro zavřeli…
Když o tom mluvíš, je to docela fajn.
I když Nigamiho jsem viděla jen zamračeného
a Togaši je nakonec docela obyčejný kluk.
Tak mi to nedošlo.
A jaký sis myslela, že budu?
No, vlastně přesně takový, jak jsem si představovala.
To nedává smysl.
Ale náš klub může pořád zaniknout, že?
Nedovolím to.
SMÍŠENÁ ŠTAFETA 800 M
Něco sis zapomněl?
Jdu se podívat, jestli to nepřeháníš s tréninkem.
Já vím, že se o sebe umíš postarat,
ale po delší pauze bývá přetrénování problém.
Děláš to ještě horší.
Závod je za dva dny. Budu opatrný.
Prosím, buď. Tak já půjdu.
Proč jsi tady?
Mohl jsi jít na lepší školu.
Ten tlak?
Stal jsem se na něm závislý.
Běh byl ta nejjednodušší možnost pro můj život.
Důvod, proč si mě cenili, proč mě chtěli
a proč jsem neskončil úplně sám, byl ten, že jsem byl rychlý.
Tak to jsme dva.
A protože mám proslulého otce, vždycky jsem musel vyhrávat.
To, co jsem ti tehdy řekl, bylo to, co říkal on mně.
„Pokud se chceš udržet ve hře, musíš do toho pořád dávat vše.“
Ten tlak byl nesnesitelný.
Musel jsem ignorovat varování, která mi dávalo vlastní tělo.
To, co na dráze získáš, na dráze také ztratíš.
Pokud z toho máš strach, musíš pořád vyhrávat, klidně o 0,001 sekundy.
Je to jediné místo, kam se můžeme vracet.
Myslel jsem, že Togaši a Nigami skončili s během.
Nevím.
Ježiš, všichni na ně zírají.
Jsou takový nápadný duo pro všechny tady.
Nazdar, kámo.
Dlouho jsme se neviděli. Ty už nejsi zavřený doma, Nigami?
Jsi pořád pomalej, Onomiči?
Klidně si hraj na drsňáka, kámo.
Kdo to je?
To je Hirokazu Onomiči, celý život byl ve stínu Nigamiho.
Slyším vás, jo?
A jeho výmluva byla: „Jsem nejmladší z našeho ročníku.“
Narodil ses 11 měsíců přede mnou. Ten věkový rozdíl byl obrovský, kámo!
Kéž bys aspoň měl talent, co?
Narodil ses 29. března, že?
A ty 2. dubna, že?
Dneska rozhodně neprohraju s nějakým zavíračem se doma.
Co to děláš, Onomiči?
Trenére!
Soustřeď se na závod.
Ano. Promiňte, pane!
Takže jsi nakonec skončil na střední Iwani?
Dobré ráno, pane.
Tak už je to tu.
Za poslední tři týdny jsme udělali všechno, co šlo.
Vím, že pro jiné školy je tohle jen taková generálka,
ale tenhle závod má vlastní důstojnost.
Těch 800 metrů…
Ukážeme jim, co jsme zač.
Není vůbec špatný.
Ovšem. Je to jeho sok.
Samozvaný.
Hej, Nigami! Co tam nahoře sakra děláš?
Kdy jsem řekl, že poběžím stovku?
Už to chápu. Soustředíš se jen na smíšenou štafetu 4 x 200 m, co?
Tak pojď!
Má dost energie.
Je to blbec.
Smíšená štafeta 4 x 200 m začne za chvíli.
- Tamhle je Togaši! - I Nigami.
Jsou ve stejném týmu? Ty jo!
Na místa.
Připravit.
Aoi!
Suzume!
Pěkně.
Dokázala jsem to!
No tak, zaber, Iwani.
Promiň!
Ještě to doženu!
Vypadá to na férový souboj.
Promiň, ale ten, proti komu skutečně bojuju…
nejsi ty!
Nigami!
Klub bude pokračovat?
Jo, a musíme se přihlásit na letní závody.
Říkal to zástupce ředitele.
Proč zrovna zástupce?
Býval atletem a trenér Kacuniši
byl jeho starší soupeř, ne?
Možná máš pravdu.
Každopádně dobrá zpráva pro nás, ne?
Jo.
To teda.
I když nejsem úplně přesvědčený,
půjdeme si zaběhat.
Togaši překonal rekord šampionátu.
Bude dominovat i na národním mistrovství.
To si piš. Nemá žádné soupeře.
A co Nigami?
Docela odvážné, když doběhl třetí a jen tak tak se kvalifikoval.
A Cuneda z Kjúšú?
Daří se mu, ale na Togašiho pořád nemá.
Togaši měl chvíli slabší období,
ale teď pořád láme osobáky. Je to mašina.
Možná překoná Zaicuův čas.
To by bylo zajímavé.
Někdo v Kitakyúšú právě vyrovnal Zaicuův národní rekord!
- To snad ne! - Cuneda?
Ne, nějaký neznámý prvák.
Jak se jmenuje?
PRVNÍ ROČNÍK KOMI…
Takováhle fronta je vidět jen na elitních školách, co?
Asi jo.
Jsem Numano z nižší střední Daitó.
Z jaké školy jsi ty?
Já jsem Komija. Nebyl jsem ale v atletickém klubu.
Počkej, ty začínáš s atletikou až teď? A na takhle silné škole?
Jo, trénoval jsem sám, abych se sem dostal.
Fakt? A kde bydlíš?
Nahoře u hory Nakacu.
Tak to je brutální cesta vlakem.
Ano, proto jezdím na kole.
Ježiši! Jak dlouho?
Dvě hodiny.
STŘEDNÍ ŠKOLA NIŠIZAWA
Připravit.
Ty vole.
Cuneda je fakt třída.
Rád vás všechny poznávám. Jsem Cuneda, kapitán klubu.
Je teprve ve druháku.
„Vstupní test“ vám může znít děsivě,
ale ať běžíte kdekoliv, 100 metrů je 100 metrů.
Připravit.
Číslo 23 vypadá fakt dobře.
Škoda, měl silný start.
Start toho prváka byl úžasný.
Tipuju, že je to výbušný typ.
Hej, Komijo!
Byl jsi fakt rychlej, kámo!
Ke konci jsi zpomaloval. Jsi v pohodě?
Start byl neuvěřitelný i přes tu trhanou techniku,
a navíc máš výbornou rovnováhu.
Komija vždycky v druhé půlce ztrácí rychlost, že?
Ano.
Kapitáne, myslete na ty otázky.
Otázky? Jo, na zítřek?
Rozhovor s panem Zaicuem zní strašně cool!
Zas o tolik nejde.
Začnu já, protože jsem kapitán, ale ptát se mohou všichni.
Já bych byl moc nervózní.
Jak už jsem říkal, vaše roky na střední škole
jsou velmi důležité pro rozhodování o budoucí kariéře.
Jako pětinásobný vítěz národního mistrovství
vám náš absolvent pan Zaicu dává skvělou příležitost.
Tak prosím dávejte pozor a poslouchejte.
Pane Zaicu, prosím, pojďte na pódium.
Moc nepřemýšlejte, neberte společnost vážně,
nebraňte se a útočte i po vítězství.
Tak, a teď dotazy.
Mám jeden.
Povídej.
Jsem Cuneda, kapitán atletického klubu.
Pane Zaicu, až doteď jste… Děkuju.
Pane Zaicu, máte na kontě vynikající výsledky
a nikdo vás neporazí. Proč si neustále kladete nové výzvy?
Jsem živá bytost. Jednou umřu a už se nikdy nenarodím.
To je ten důvod.
Děkuji vám mnohokrát.
Mám ještě jednu otázku.
Jak se psychicky připravujete na velké závody?
Nebojím se porážky a soustředím se na výkon.
Zároveň se chvěju strachy z prohry a toužím po výsledcích.
Takže přepínáte myšlenky podle nálady?
Ne. Čerpám z obojího současně.
Aby vás nic nerozhodilo?
Ne, abych si užíval nervozitu za všech okolností.
Aha…
Děkuji vám mnohokrát.
Další.
Ano.
Ty tam.
Jmenuji se Komija.
Pane Zaicu, jak…
pečujete o své duševní zdraví?
Jsem sprinter a mám problém s úzkostí.
Zranil jsem si nohu, už je vyléčená,
ale když dosáhnu maximální rychlosti, sama se zpomalí.
Tak mě zajímá, zda máte nějaké řešení.
Upřímně, úzkost by se řešit neměla.
Život je plný možností prohrát.
A právě v tom je jeho kouzlo.
Strach není nepříjemný.
Bezpečí není příjemné.
Úzkost vzniká, když se poměřuješ sám se sebou.
Pokud musíš něco obětovat slávě,
vzdej se života, který je jen slepencem buněk.
Co chceš dělat?
Chci… být držitelem národního rekordu.
Jak se jmenuješ?
Komija.
Ježiši, ten prvák je neskutečnej.
To jo.
Díky za dnešek, Zaicu.
Byli k tobě milí?
Ano.
Kafe bude stačit?
Děkuju, pane.
To je ale síla, co?
Jo, Cuneda?
I když je teprve druhák, je nejlepší v Kjúšú.
Letos jeho jméno bude znát celá země.
To si pište. Je jen otázkou času, než se ukáže…
kdo je skutečný klenot.
Vypadá to, že jsi vyřešil to zpomalování.
Ano.
I tak to nepřeháněj. Pro dnešek běž domů.
Nohy mám v pohodě, tak si ještě trochu zaběhám, než půjdu.
Všiml jsem si tvé pravé nohy, když jsem tě poprvé viděl běžet.
Rada pana Zaicua mi pomohla.
To vidím.
Možná bych ti to neměl říkat,
ale měl bys s během skončit.
Všiml sis, že se ti začíná rozpadat forma?
A přesto jsi rychlejší a rychlejší.
Existuje jen jeden důvod, proč dokážeš běhat takovou rychlostí.
Je to vůle!
To je varování. Běžec, který dokáže překonat hranice emocemi, nemá brzdy!
I kdyby na chvíli dosáhl slávy, pořád poběží dál, až se zničí.
Ten psychický blok byl poslední varování tvého těla.
Atletika tě jednou zabije!
Chápu. Ale i někdo jako já může okusit vítězství, ne?
Cože? Neslyšel jsi, co jsem říkal?
Děkuju, kapitáne.
Hej, počkej!
Proboha!
Kdo to sakra je?
Překonal Cunedův rekord!
Komijo, gratuluju k nejlepšímu času v kvalifikaci.
Tvá rychlost byla šílená, kámo.
Ty nebo Cuneda vyhrajete finále.
Sakra, komu mám fandit?
Fandi oběma.
Dobrej nápad!
Promiň, že jsem tě zdržela.
V pohodě.
S dovolením.
Hodně štěstí ve finále!
REGIONÁLNÍ FINÁLE
Na místa.
Připravit.
FINÁLE CHLAPCŮ NA 100 M 1. 104 – KOMIJA. 2. 81 – CUNEDA
NÁRODNÍ STŘEDOŠKOLSKÝ ŠAMPIONÁT
Nigami.
Ahoj.
Musím nejdřív projít rozběhy.
Viď?
Nemůžu uvěřit, že…
moje záda pořád drží.
Udělám, co bude v mých silách.
Skvělé.
Uvidíme se později.
Dobře.
KOMIJA
Na místa.
Připravit.
Dobrý sprint, Nigami.
Bylo to těsné.
Ne, totálně mě převálcovali.
Dobře zaběhnuto.
Gratuluju, Togaši. Je úžasné, že jsi překonal rekord závodu.
Pomohl mi vítr, ale mám z toho dobrý pocit.
Kéž bych mohl běžet ještě jednou proti tobě. I tak je to skvělé.
Dobrý výkon, Nigami.
Ten kluk, Komija…
Je neskutečně rychlý.
Vím. Kdyby ke konci nepolevil, mohl by…
Dlouho jsme se neviděli.
Tak nějak.
Takže jsi u atletiky zůstal.
Jo.
Jak dlouho je to od našeho posledního závodu?
Nevadí, když tě zase porazím?
Tak to hodně štěstí.
PLÁN ÚNIKOVÉ CESTY
V první dráze Macuba
ze střední Ucugikita, Hirošima.
Ve druhé dráze Nakaniši
ze střední školy Suzuna Čúó, Ósaka.
Ve třetí dráze Amagata
ze střední školy Natamame, Šizuoka.
Ve čtvrté dráze Komija
ze střední školy Nišizawa, Óita.
V páté dráze Togaši
ze střední školy Iwaši Daini, Tokio.
Na místa.
Připravit.
Togaši, změnil jsi styl běhu.
O DESET LET POZDĚJI
Takže s ohledem na tvé výkony…
ti obnovujeme smlouvu.
Uf, to se mi ulevilo.
Můžu si vydechnout.
No, Togaši, nerad to říkám,
ale prošel jsi opravdu jen tak tak. Je to pro tebe zásadní rok.
Ano, samozřejmě. Určitě si to vezmu k srdci.
Tak já jdu.
- Počkej, zapomněl jsem ti dát tohle. - Ano?
Je to příští měsíc. Přijď, jestli můžeš.
„Týmové setkání?“
Ano. Budou tam Kaidó a Kabaki. Možná bys mohl požádat o radu?
Požádat je o radu?
Přesně tak. Už nejsi to, co jsi býval.
Možná najdeš klíč k návratu.
Aha, dobře.
Dobré ráno, Kabaki.
Dobré ráno, Togaši.
Obnovili mi smlouvu, ale zase jen tak tak.
Chápu.
Togaši.
Změnil ses.
Cože?
Už nejsi ten Togaši, kterého jsem vídal jako dítě.
No, musíme čelit realitě, ne?
Budu se snažit, protože to může být můj poslední rok.
Dnes jsem nebyl v top formě,
ale sezóna teprve začala, takže to postupně vyladím.
MISTROVSTVÍ JAPONSKA V ATLETICE
KUSAŠINO CORP. SETKÁNÍ ATLETŮ
Jak popularita atletiky roste,
podporujeme sportovce na špičce tohoto odvětví.
Nyní bych ráda pozvala na pódium naši hvězdu,
která soutěží ve velkých sprinterských závodech
už 15 let.
Přivítejme pana Kaidóa!
Ahoj, já jsem Kaidó.
Jsem v tomhle světě dlouho, ale vrchol mě teprve čeká.
Každý rok se snažím zlepšit si osobák.
Jedno vím jistě: realita sama od sebe nezmizí.
Takže je čas vypořádat se s neodbytnou realitou jménem Zaicu.
To je ode mě vše.
Děkujeme za vaše inspirativní slova, pane Kaidóe!
Jak se vypořádat s realitou?
Ano, pane.
Musíš se nad ni povznést tím, že budeš lámat rekordy.
To jsem si myslel. Ale je to strašně těžké.
Od kdy jsi taková bačkora, Togaši?
No, moje hodnota v poslední době klesá.
Jo? Odbýt tě logikou by byla nuda,
ale můžu ti říct svůj příběh.
Zaprvé jsem si na 100 procent jistý, že jsem neuvěřitelně talentovaný.
Narodil jsem se pro běh, hlavně na krátké tratě.
Ve svém regionu jsem jako dítě nikdy neprohrál.
Na národním jsem dostal na prdel, tak jsem makal, abych byl rychlejší.
V posledním ročníku na střední jsem cítil svou první národní výhru.
A pak se objevil patnáctiletý Zaicu.
A od té doby žiju s realitou,
kde je vždy o krok přede mnou.
Realitou, kde nikdy nevyhraju a kde mám přezdívku „Věčně druhý“.
Realitou, kde každou vteřinu stárnu a objeví se mlaďoch jménem Komija.
To už není mlaďoch, ne?
Už mě nebaví poslouchat: „Škoda, že se nenarodil v jiné době.“
Tahle realita mi prostě nedovolí vyhrát.
Zní to směšně, ale jsem si naprosto jistý, že příště okusím vítězství.
Víš proč?
Ne, pane.
Protože před realitou můžeš utéct.
Cože?
Jestli je mé vítězství nereálné, musím z té reality utéct.
Útěk před realitou znamená, že mám stále naději.
Ukazuje to, že jsem to se sebou nevzdal.
Ať už po mně lidé kolem házejí jakékoli názory,
postřehy, pravdy nebo moudra, já si cením sám sebe.
To je můj úkol, moje práce, můj důvod žít a důvod, proč běhám.
Hele, Togaši. Můžeš utíkat před realitou, dokud chápeš, proč běháš.
- Pane Kaidóe. - Ale, dobrý den.
- Tohle je Sekiguči, náš nováček. - Ahoj.
Jsem Sekiguči, je mi ctí vás poznat, pane Kaidóe.
Takže tu hodláte nějakou dobu zůstat?
Ano.
Rád bych nechal minulost za sebou a dostal ze sebe to nejlepší teď.
Co si myslíte o Komijovi, který se stále drží na špici?
No, rád bych si s ním zase zaběhal na trati.
A nakonec: kvůli čemu vlastně pořád běháte?
Kvůli čemu?
Dobrá otázka.
Promiňte, pane Togaši?
Ano.
Rád vás poznávám.
Nápodobně.
Páni, to je vzrušující. Jsem Morikawa.
Morikawa…
Ty jsi vyhrál poslední národní středoškolský šampionát.
Vy o mně víte? To jste mi vylepšil den, pane!
Váš sprint mě inspiroval k tomu, začít s atletikou!
Můžu vás požádat o podání ruky, pane?
Ale jistě.
Moc děkuju!
Ahoj, Togaši.
Pane Kaidóe.
Děkuju vám za ten den.
Jak to jde?
Trochu se to zlepšilo a začal jsem si matně uvědomovat,
že neběhám kvůli vítězství, ale kvůli někomu jinému. To je můj důvod běhat.
Možná je to lístek k úniku z reality.
Jo?
Každý má samozřejmě vlastní odpověď, ale já si myslím tohle:
Dokud nepoznáš svou vlastní realitu, nemůžeš před ní utéct.
Utíkat s otevřenýma očima, nebo zavřít oči a zůstat stát. V tom je rozdíl.
Dívat se realitě přímo do očí je děsivé, víš?
Musíš přijmout věci, které nenávidíš.
Ale pokud chceš realitu změnit nebo popřít, musíš jí nejdřív čelit.
Jakmile zavřeš oči, zůstaneš už navždy stát.
Dávej na sebe pozor, Togaši.
Budu.
Bože můj, Togaši!
Byl jsi druhý a málem jsi dostihl Kabakiho.
Splnil jsi kvalifikační limit B!
Děkuju.
Upřímně jsem tohle nečekal.
Já taky ne.
Že jo?
Teď jsi kvalifikovaný na letošní mistrovství.
Nemůžu se dočkat tvého velkého návratu!
Udělám, co půjde.
Jsem z toho úplně nadšený!
Ahoj, Togaši.
Ahoj.
- Jak to jde? - Vůbec ne špatně.
Připravit…
NEMOCNICE KOJAMAČÓ
Je to natažený sval.
Cože?
Doporučuju vám letos nezávodit.
Ale mistrovství Japonska je za týden.
Natažený sval nepodceňujte.
Když budete trénovat dál a sval se úplně natrhne, máte po kariéře.
Ale já musím běžet…
Šest měsíců rehabilitace je pro vás dlouhodobě to nejlepší.
Soustřeďte se na zotavení. Vždyť je tu i příští rok.
Cože?
To zranění nás mrzí, ale tvá smlouva bude ukončena, pokud nebudeš závodit.
To myslíte vážně?
Bohužel ano.
Tady, je to uvedeno ve smlouvě.
Nicméně, protože si vážíme tvých zásluh, Togaši,
rádi bychom, abys nás podporoval jako trenér.
Projdi si tyto dokumenty, a pokud budeš spokojen…
Vypadalo to dobře.
Můžeme teď porazit 4. třídu?
Myslíš, že delší krok je lepší?
To by nás možná zrychlilo.
- Ne, je to naopak. - Hm?
Příliš dlouhý stride rozhodí rovnováhu.
Promiň, skočil jsem vám do řeči, že?
Co myslíte tím „stride“?
Místo natahování nohou dopředu zatlačte nohy do země
při každém kroku.
Tlačit nohy dolů…
Jo, přesně tak.
Dobře, zkusíme to.
Jo. Díky, pane.
Mockrát děkujeme.
Blíží se sportovní den?
- Ano. - Ano.
On běží finiš a já běžím před ním.
Chceme porazit 4. třídu.
Aha. Takže máte rivala ve 4. třídě.
Poslyšte, vypořádat se s porážkou je mnohem důležitější než technika.
Cože?
I když ze sebe vydáte maximum, můžete prohrát, a to je v pořádku.
Nejde vám přece o život. Když se smíříte s tím, že můžete prohrát,
můžete někdy podat i lepší výkon.
Rychlost není všechno. Hlavně klid.
Proč byste měli obětovat svůj život…
Celý můj život…
Co mu je? Jdeme.
Jo.
NEMOCNICE AIDA
Ahoj, Togaši.
Nigami.
Odvezu tě.
Díky, že jsi mi doporučil dobrého doktora.
Není zač. Hele, je to za týden, že?
Musím už jen třikrát zaběhnout stovku naplno.
Připomínáš mi mě na střední.
Byl jsem k smrti vyděšený,
ale pro ten jeden prchavý okamžik
bych dokázal obětovat život.
Než jsem se nadál, uvnitř jsem umřel jen proto, abych přežil zítřek.
Ten příští závod představuje 25 let mého života… a přítomnost.
Pokud bude můj život pouhým prodloužením včerejška,
ztratím schopnost běžet teď naplno.
Máš se dobře, Kabaki?
Docela jo, myslím.
Dnešní rozběh je taková rozcvička na zítřejší finále…
Dobré ráno, Kabaki.
Dobré ráno.
Co tvoje zranění, Togaši?
No, nějak to zvládnu, ale ještě to není dobré.
Aha.
Uvidíme se na dráze.
Jasně.
Togaši je ve tvém běhu, že?
- No, s ohledem na finále… - To mění situaci.
Jdeme na to.
Kabaki vítězí! Togaši bere druhé místo!
Ty jsi vždycky dobře připravený, co?
Pane Zaicu.
Prý lehká výhra v rozběhu.
Vy taky.
Když jsi tehdy mluvil o úzkosti a psychice, hrozně mi to utkvělo.
Ta řeč mi pomohla. Teď mám díky vám jasný cíl.
Cíl, jo?
Ano.
Šance a matematika, trendy a strategie. Mým cílem je skvělý rekord.
Vyhraju příští závod.
Imponuje mi to. Vsadit celý život na rekord…
To je poklona?
Ne, je mi tě líto.
Ztratil jsem bojového ducha výměnou za titul „nesporný vítěz“.
Čím rychleji běžím, tím víc všichni zaostávají.
Když se podívám vedle sebe, nikdo tam není.
Ten výhled je stejný jako z posledního místa.
Je to strašná nuda.
Skutečné vítězství a radost nám nedávají rekordy ani medaile.
Jsou to soupeři.
První místo získané v boji s někým…
- To je… - Já mám svou vlastní cestu, díky.
Jo, to předpokládám.
Nezklam mě.
Stovka muži, semifinále, první rozběh.
Na místa.
Kabaki a Togaši jsou tu jasní favorité.
Dokáže s nimi nová sedmnáctiletá hvězda Morikawa držet krok?
‎Připravit.
Togaši první, Kabaki druhý.
Morikawa, nejmladší, těsně třetí.
Zaicu, Komija a Kaidó… současná japonská top trojka je tu.
Skoro jako finále.
Zaicu v poslední době vypadá slabší, takže já sázím na Komiju.
Zaicu tak jen vypadá, protože ve svých nejlepších letech byl neskutečně rychlý.
Každopádně to bude Zaicu, nebo Komija.
Jo, buď Zaicu, nebo Komija.
Zaicu, nebo Komija.
- Zaicu, nebo Komija. - Zaicu, nebo Komija.
- Zaicu, nebo Komija, bez debat!
Zaicu, nebo Komija.
KDO TO BUDE?
- Zaicu, nebo… Komija. - Zaicu, nebo Komija, tipuju.
Zaicu, nebo Komija…
Já nejsem ve hře?
Druhý semifinálový rozběh začíná!
Jak si Kaidó povede proti Zaicuovi a Komijovi?
Připravit.
Aha… tak tohle je realita, co?
Dobře… je čas začít utíkat z reality právě teď!
Kaidó vítězí, Komija druhý a Zaicu pátý.
Neuvěřitelné! Zaicu je vyřazen v semifinále!
Kaidó konečně poráží Zaicua!
A jeho čas je druhý nejlepší v celé japonské historii!
Komijo.
Zase po delší době.
Ano.
Poprvé po deseti letech si s tebou konečně zase zaběhám.
Jo… Togaši, přemýšlel jsi někdy o tom,
jak marné je každý den běhat stejnou vzdálenost?
Posledních deset let jsem myslel jen na rekordy.
Na nic jiného.
Ale právě teď někdo, komu jsou rekordy ukradené, překonal ten můj.
Žádné výpočty, trendy ani strategie. Jen houževnatost.
A i kdybych znovu vytvořil nový rekord, co mě čeká dál?
Možná není co získat rychlostí
ani co ztratit pomalostí.
Pokud je to tak,
k čemu je ten krátký okamžik?
A k čemu je tenhle závod?
Proč sakra běžíme?
No, to je jasné.
Abychom ze sebe vydali úplně všechno. Nic víc nepotřebujeme.
Když se ohlédnu, celý můj život byl jeden velký zmatek.
Bál jsem se prohry a samoty, pak jsem si myslel, že jsem neporazitelný.
Výsledkem bylo, že jsem uhýbal pohledem před porážkou
a pak jsem měl zvláštní víru, že jsem chráněný.
Ale jsem tady kvůli své minulosti.
Člověk pochopí jen vlastní srdce. Neexistuje místo, kam by skutečně patřil.
Tvoje mysl vytváří sounáležitost, empatii a náklonnost.
Všechno na tomhle světě nás zneklidňuje.
A nakonec stejně všichni zemřeme.
Zamysli se nad tím, jsme všichni úplně rozbití.
Přesto nám nic z toho
nedokáže vzít ryzí radost, kterou cítíme, když ze sebe vydáváme vše.
Viděl jsem to nesčetněkrát a stejně tolikrát jsem to cítil.
Bohužel… sám jsem to ani jednou neviděl ani nezažil.
Tahle marná hra nemá řešení.
Komijo, zdá se, že jsi zapomněl na jednoduché pravidlo.
Zaběhnout stovku rychleji než ostatní, to vyřeší všechno.
To ty sám sis našel, vybral a vybrousil svou neuvěřitelnou rychlost.
Připadá ti to marné?
Když běžíme, všechno ostatní zmizí. Ve zostřeném světě všechno září.
Pokud jsi to nezažil,
pojďme to zažít spolu v téhle nadcházející stovce.
Pane Zaicu, najednou jste zpomalil. Zranil jste se?
Měl jste nehodu?
Všichni, mám oznámení.
Ode dneška končím jako profesionální atlet.
Cože? Vy jste řekl, že končíte?
Máte konkrétní důvod?
Hele! Pan Zaicu končí!
Je to kvůli té porážce?
Nebo snad kvůli zranění?
Protože v tento moment už nejsem sprinter, můžu to říct nahlas.
Stovka koncentruje celý život do jediného okamžiku.
Centimetrový rozdíl nebo pár gramů navíc vás může zničit.
Ale právě proto
zažíváme euforii.
Je v tom bohatství, které umožňuje jen tahle vzdálenost.
Jsme tu s panem Zaicuem, který právě oznámil svůj odchod.
- Počkejte! - Poslední otázka!
Řekl byste pár slov sprinterům, kteří poběží ve finále?
Naděje, zklamání,
sláva, propad,
únava, uspokojení,
frustrace, úspěch
a všechny další emoce.
Nacpěte je všechny do stovky
a vychutnejte si nejlepších deset vteřin.
- Pane Zaicu. - Okamžik!
ALARM
HOTEL OKRA
Druhý den národního mistrovství. Následuje finále mužů na 100 m.
Král stovky Zaicu vypadl v semifinále
a včera šokujícím způsobem oznámil konec kariéry.
Historie atletiky se chystá změnit.
Dnes večer budeme svědky historické chvíle.
Kdo bude nejrychlejším mužem?
Finále stovky mužů na národním mistrovství!
PROSÍME O TICHO PŘI STARTU!
Na místa.
FINÁLOVÝ BĚH
SKONČÍ
ZA DESET VTEŘIN
Překlad titulků: Zdenka Slezáková