Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Поруч зі мною колишній пожежник Бірґер «Полум'я» Ларссон.
Ви брали участь у кожній велогонці Веттернрундан з початку її 1966 року.
Так.
То які ваші очікування на велогонку наступного року?
Який час ви хочете встановити?
Мені байдуже на час. Я роблю це заради розваги.
Радше для тренувань, я б сказав.
-Звучить чудово. -Так.
Найголовніше — отримати задоволення.
Час не має значення.
-Швидше! -Давай.
Молодець, сестро.
ПОЗА ЛИЖНЕЮ 2
-Привіт! -Привіт.
Гарний, правда?
Так.
Тут віконні рами нові.
Стічні труби нові, і фасад весь новий.
Можна пофарбувати в жовтий і зробити одноріднішим. Це…
Його хіба не затопило?
Аж три роки тому.
Не хвилюйся.
-Привіт, нарешті! -Привіт.
-Ми спізнюємося. -На котру було?
-На половину. -То зараз половина.
Тож ми не запізнилися.
-Розмовна терапія. -Вітаю, це Клара й Даніель Нюландер.
Вітаю вас.
Так. І це з собою?
-Звісно. -Ясно.
У мене ще анонімні алкоголіки, це недовго.
Гаразд.
Але… Лізо!
Привіт!
Боже, я в шоці! Стільки часу минуло.
Це точно.
-Так. А це хто? -Привіт. Андерс.
-Моа. -Дуже приємно.
Красунчик.
Моя давня приятелька.
А, ясно.
Які плани найближчими днями?
Що це за образ «Спортивної Перчинки»?
-Ну… -Ліза бере участь у Веттернрундані.
-Що? Потужно. -А ти більше не барменка?
Я би спилася, якби залишилася. Присягаюся.
До речі, ми збираємося старою компанією на вечірку.
Ясно.
-Вибачте! -Так, іду.
Ти маєш прийти. Я тобі напишу.
-Буде дуже круто. -Авжеж.
-І ти приходь. -Так, звісно.
Для початку дозвольте сказати,
що той факт, що ви прийшли сюди,
демонструє ваше бажання в цьому розібратися.
Вибачте, мені треба…
Я не знаю, відчуваю, ніби…
Таке відчуття, що ми керуємо разом однією компанією,
а не перебуваємо в стосунках.
Ми чудова команда.
Навіть не згадаю, коли востаннє ми робили щось разом, Даніелю.
Лише ми з тобою.
Без участі Вери, нашої доньки.
Думаєш, я надто дбаю про Веру?
Ні, я зовсім не це сказала.
Просто…
Просто не відчуваю більше між нами близькості.
Наприклад, як дивимося телевізор.
Ти любиш сидіти в кріслі, що стоїть отам.
А я сиджу тут.
Мені так не затишно.
Ні, але це найзручніше місце.
От і вся причина.
Гадаю, вам треба знайти спільний інтерес.
Щось, що не стосується Вери.
Дослідження демонструють, що в щасливих пар є спільне заняття.
Я б хотів щось робити разом. Правда.
Але доведеться зачекати завершення велогонки.
Так, звичайно. У мене на руханку ледь часу вистачає.
Ти плаваєш.
-Як часто? -Може, вам разом узяти участь у велогонці?
-Я в команді, що йде до дев'яти. -Так.
Менше дев'яти годин.
І це швидкий темп, тож буде важко.
Так, мені було б важко.
І наскільки це важливо?
Ви готові піти на компроміс?
-Наступного тижня я їду в Антіби. -Ясно.
Провідати Стефана. Він побудував там новий будинок.
-Я думала, його звати Стіґ? -Ти плутаєш із Феффе.
Стіґ — мій потрахунчик.
Власне, і Стефан теж,
але він живе так далеко.
Не можна ставити все на одну карту.
Думаю, я обмежуся однією.
Що робитимеш, коли набриднеш йому?
Коли він тебе замінить?
Андерс не такий.
Невже?
Може, не зараз. Але це станеться, не сумнівайся.
-Ви одружені? -Ні.
-Добре. -Чому це добре?
Щойно вдягне на тебе обручку, то думатиме, що в безпеці.
От тоді він і почне спати з усіма.
Якщо не раніше.
-Андерс житиме з нами? -Так, звичайно.
-І в мене буде своя кімната? -Так. Якщо це не надто дорого.
Привіт.
Щось допомогти?
-Можеш приглянути за соусом? -Звісно.
Хіба не мило?
-Дуже. -Так.
Спершу обери кімнату ти. Ми з мамою заберемо, яка залишиться.
-Ти впевнений? -Якщо отримаємо дім.
Дякую!
У тебе корпоративна вечеря в четвер?
-Так. -У вівторок я працюю допізна, раптом що.
-Гаразд. Вівторок підходить. -Давай спати. Я тобі почитаю.
Солодких снів.
-Чекай, чорт. Вівторок? -Так.
Я говорив з Єнсом про гонку на підйом у вівторок.
-А в середу не можна? -Здається, в Єнса щось було в середу.
Мабуть, запишу «гонка на підйом» на вівторок.
Надішлеш мені повідомлення?
-Тоді я не забуду уточнити в Єнса. -Звісно.
А дехто не відповів на запрошення на барбекю.
-Треба розібратися. -Може, пропустимо? Це занадто напружено.
Ні. Ми вже надіслали запрошення.
Чорт!
Що таке?
Єнс сказав, що підбере житло, де можна готуватися до перегонів.
Усюди все зарезервовано.
А не можна у твого тата? Він живе неподалік.
Гарна ідея, але ти знаєш сестру й старого.
Нічого не вийде.
Якось розберуся.
Я сяду з тобою тут.
Думаю, я хочу розлучення.
-Що… Розлучення? -Так.
Якого біса… Ми не розлучаємося.
Ні, думаю, це буде на краще.
Для нас обох.
Але ми не можемо… Чорт, ми в терапії.
-Ми намагаємося. -Знаю. Але…
-Так? -Невже намагаємося?
Так, принаймні я думав, це те, чим ми займалися.
Я думаю, це на краще.
Думаю, тепер і мені треба щось випити.
Боже!
Боже, думаєш, вона нас почула?
Нам треба щось більше.
Любий, ти мене і так влаштовуєш.
Я про будинок.
Так.
Так. Торги починаються в понеділок.
Ти хочеш його?
Ти мене кохаєш?
Ні, просто прикольно з кимось спати.
Хочу води. Принести тобі?
Ясно. Гальма…
-Вона когось зустріла? -Звісно, вона нікого не зустріла.
-То що тоді? -Не знаю.
-Привіт. -Привіт!
-Привіт. -Як ти?
Або, ну…
Вона думає, що я занадто помішаний на своєму бізнесі абощо.
-Гарний велик. -Ти завжди таким був.
Терапевт радить разом проїхати Веттернрундан.
Не знаю, як це в біса нам допоможе.
Класна ідея. А саб-9 можеш пройти й наступного року.
Спільні проєкти — це класно.
Так. Я читав дослідження про це.
Жартуєте? Ми ж готувалися до цього.
Думаєш, у мене п'ятеро дітей без пошуку компромісів?
Компроміси — це відстій. Тоді всі незадоволені.
Це ж не з'явилося нізвідки.
Я згоден із Єнсом. Ти кажеш, твій шлюб під загрозою.
-Ти ж не відрубуєш руку. -Ні, скоріше обидві ноги.
-Так, ну, почнімо? -Так.
Чудово.
-Привіт, люба! -Ти плавала?
Так.
Ти голодна? Що ти їла в дитсадку?
-Ми їли суп. -Непогано.
Потяг вирушає…
Послухай.
Я подумала, що, певно, поїду на тиждень.
Щоб у нас обох був час подумати наодинці.
Ну… Що ти маєш на увазі «поїду»?
Ми не можемо…
Я так більше не можу.
Гадаю…
Ми маємо зробити це разом.
Веттернрундан, ми з тобою.
Терапевт сам порадив. Що це нам допоможе.
Ні, але…
Це не так важливо, тобто, саб-9.
Буде класно. Як маленька пригода.
Давай, Кларо. Чорт забирай…
Спробуймо.
Що скажеш?
…сухе горло.
-Ого! -Ось торт.
-Так. -Гарний!
Так, правда?
-Я всю ніч пекла. -Ми бачимо.
Ось. Дякую, люба.
Я забув твоє ім'я, вибач.
-Санна. -Санна, так. Чудово.
Отже…
Я хотів би…
Я подумав…
Народе! Хочу попросити вашої уваги.
Уже…
Уже десь три роки,
як я скував цю дивовижну жінку.
Так, у витверезнику.
В її келиху зараз дещо інше.
Наскільки нам відомо.
Авжеж.
Але…
З огляду на це, я…
Я хочу сказати, що це були найкращі три роки мого життя.
Отже, Лізо…
Беатріс Нюландер…
Чи згодна ти…
вийти за мене?
Твою ж…
Усе гаразд?
Господи… боже, пробач!
Сподіваюся, підійде. Якщо ні, то знайди щось інше.
-Підійде. Дякую. -Гаразд.
Бувай.
Вибач.
Недобре стало після тренування.
-Байдуже. -Ти впевнений?
Цілком.
Але…
Я так і не отримав відповіді…
на моє запитання.
Ти хочеш вийти за мене?
Трохи дивно, коли ти в халаті мого брата.
Ну, так.
Уяви, що його немає.
Гаразд.
Так.
Ти кажеш «так»?
Так.
Так. Клас.
Я кохаю тебе.
Ну, гаразд.
Що?
Зробімо це.
Веттернрундан?
Якщо обіцяєш, що це буде весела пригода. Жодних вимог.
Звісно, буде весело.
Це не буде, як заїзд із командою. Щоб ти знав.
Знаю. Я розумію.
Чорт, я радий. Розважимося!
Моа дзвонила.
Вони збираються в п'ятницю. Думала заскочити до них.
Стара двіж-компанія.
-Я не п'ю три роки. -Вибач. Я не це мав на увазі.
-Авжеж. -Вибач.
Усе гаразд.
Але, може, ти б дізналася про торги.
Авжеж.
Добре. Гаразд, я пішов.
Гаразд.
-Бувай. -Бувай.
-Спортивна Перчинка! -Привіт!
-Іди сюди. -Привіт.
-Боже. Лізо! -Привіт.
-Сто років не бачилися!
-Привіт. Як ти? -Добре. А ти?
-Чудово! -Можна ще одну склянку?
Я візьму колу, будь ласка. Дякую.
Ти бачила, хто сьогодні грає?
Ні.
Спокусливо?
Зовсім ні.
Він тебе не забув.
Ну, але я забула його.
Правда?
Ти досі в місті? Давно я тебе не бачив.
Я досі тут, просто не так часто виходжу.
Ліза навертає кола навколо Веттерна.
І купує будинок.
Якщо зможемо.
Залишилися тільки ви і ще одна пара.
Гаразд.
Що це за гонки навколо Веттерна?
Нічого спільного з гонками з випивкою!
Вип'ємо, дівчата!
Дякую. Будьмо.
Зовсім ні.
-Ні? -Розумію.
Вибачте. Заждіть. Я зараз.
-Привіт, любий. -Привіт.
Я просто хотів сказати, що трохи запізнюся.
Думаю, я не буде вдома допізна.
Нам не вистачає людей.
Гляньте на це.
Чорт, оце він дає.
Здається, тобі там весело.
Ні, це Фарназ, яка…
Вона побачила якогось чувака, що бігає в трусах.
-Ти тут? -Так, побачимося вдома.
Так. Дай знати, якщо підвезти додому.
Ні, я скоро збиралася йти.
-Гаразд. Цілую. -Цілую.
Бувай.
Привіт.
Привіт! Радий тебе бачити.
-Я теж. -Ти йдеш?
-Збиралася. -Ні.
-Ні? -Годі! Затримайся трошки.
Ще трохи.
-Це смачніше. -Ніж що?
-Ніж пиво! -Один шот за старі гріхи.
-Пригощайтеся! -Один для мене.
-Лізо? -Ні, я не буду.
Руки вперед.
Давайте лапки.
Хто перший скривиться, змагається з Лізою навколо Веттерна!
Та ну, береш участь у Веттерні?
Так, планую.
Клас! Сексуально.
-Сексуально? -Сексуально.
Веттерн, Веттерн, Веттерн
Ви готові? Будьмо!
Це 310 км. Ви ж у курсі, так?
Каллє.
Каллє крутить Веттерн…
Це було ненавмисно!
Каллє крутить Веттерн…
Елоїзо Ми ж з тобою не просто друзі?
То покажи, що відчуваєш
І йди за почуттями
Елоїзо Вітер може змінити напрямок
Ти для мене єдина
Наше кохання цінніше за це
Елоїзо
Можна сказати, що все почалося зі старого велосипеда мого діда.
Він сказав, що він мій, якщо я проїду на Веттернрундані.
-З цього й почалося. -Чудова історія.
П'ятдесят вісім разів я мав нагоду змагатися на Веттерні,
а це неймовірно красиве озеро.
Весь округ прекрасний.
Це 308 км насолоди найкращими краєвидами Швеції.
Які ваші очікування наступного року? Який час хочете встановити?
Мені байдуже на час. Я роблю це заради розваги.
Ці швидкуни забувають про це.
Треба насолоджуватися.
-Привіт, люба! -Привіт!
Яка втіха в змаганнях одне з одним? Ні…
-Чий це? -Це твій.
Карбонова рама, електронні передачі, дискові гальма.
-І ще багато іншого. -І скільки він коштує?
П'ятдесят.
-Тисяч? -Так.
Жартуєш.
Мені скинули десять, бо це минулорічна модель.
І я купив шолом, і взуття, і одяг.
-Усе в машині. -Даніелю.
Нам ще потрібен розклад тренувань.
Важлива кількість і якість.
-Зажди. Ми… -Що?
Ми про це говорили.
Так, але це буде весело.
-Так, гаразд. -Тоді складемо розклад тренувань.
Можемо тренуватися разом.
Зажди секунду. Я заберу дещо з машини.
Привіт.
-Ти отримала повідомлення? -Яке?
Будинок наш.
Що? Справді?
Так! Неймовірно.
Угода в четвер. У нас буде будинок, люба!
Алло?
-Боже! -Лізо?
-Усе гаразд? -Ти мене чуєш?
-З вами все гаразд? -Алло?
З коліном і зап'ястком усе гаразд.
Але у вас з правого боку зламані два ребра.
-Так, і що це означає? -Люба.
-Привіт. -Привіт. Як ти?
Привіт. Фарназ.
Привіт.
На повне одужання піде шість–вісім тижнів.
Якщо все добре.
Але в мене Веттернрундан. Мені треба тренуватися.
Послухай, я не впевнений, що…
Я б категорично не радила. Вам потрібен лише відпочинок.
Я бачила, що перегони проходять через Ґренну. Гарне місто.
-Тримайся ближче. -Що?
Тримайся ближче!
Але я наїду на тебе.
Ні, якщо їхатимеш чітко за мною, то я перед тобою.
І через Ю.
«Ай лав Ю».
Після Ю дуже важкий схил.
Доведеться тобі додати тренування витривалості.
А ми не разом тренуємося?
Разом, але доведеться й самій, щоб наздогнати.
-Попереду схил. -Що?
Попереду схил!
Увімкни нижчу передачу і встань.
-Ні. -Повільніше. А тоді встань.
Ні!
Треба встати для потужності.
Припини!
Як він, розумієш? Буде легше, якщо зробиш, як я кажу.
-Ні, буде легше, якщо поїдеш сам. -Кларо, я намагаюся тобі допомогти.
-Встань і тисни. -Може, годі мене напружувати?
Це не надто напружений темп.
Під кінець стало набагато краще. Не думаєш?
Ми тримали непоганий темп.
Гаразд.
Можемо взяти участь наступного року.
Тоді ми зробимо це разом.
Я говорив з мамою.
Якщо ми… ну, якщо
ми хочемо одружитися в округу Даларна, треба замовити церкву.
Гаразд.
Я думав, що…
Можемо поїхати туди замість Веттернрундану.
І натомість розважитися.
Ти там минулого разу брав шлюб?
Ні.
Ні, це було в Сконе.
Чому ви розлучилися?
Бо ти познайомився з Катрін?
Ні, ми…
Ми були такі молоді.
Але слухай…
Вони там і спа відкрили.
Можемо влаштувати романтичний вікенд, тільки ти і я.
Гаразд.
Вітаю! Хвилюєтеся?
Так, точно.
Так, тут.
Це мама. Вона трохи… Я маю…
Так, авжеж.
Привіт, мамо.
Каллє питав у мене твій номер.
-Він записався на перегони. -Жартуєш? Що…
Що? Він програв парі.
-Боже, він такий дивний. -Не обов'язково з ним спати.
Добре, враховуючи, що я заручена.
Що добре, враховуючи, що ти заручена?
Що можна додати додаткову кімнату.
Якщо лелека завітає.
Привіт!
-Привіт, люба. -Що тут таке?
Я подумав, може, ти голодна.
Так.
-Привіт. -Привіт.
-Хочеш келих вина? -Не відмовлюся.
-Так. -Де Вера?
Вона спить.
Ясно. Що тут у нас?
Це холодний суп із фетою з пасерованим шалотом у червоному вині.
Прошу.
Потім тартар з вугра, трохи припечений на грилі з маринованим хроном.
-Звучить неймовірно. -І на завершення…
-Банана-спліт? -Ну…
Це шоколадний фондан на малиновому компоте.
Так, це теж підійде.
Це все входить у славнозвісні тренування?
Це, мабуть…
радше мій спосіб вибачитися.
Вибач.
Так, ти привіз із собою п'ять сумок до пологового. П'ять!
Гадаю, сім, власне. Так.
-І люльку. -Що в них взагалі було?
Не пам'ятаю. Протеїнові батончики та…
-Бігові кросівки. -Так, кросівки.
Кросівки в пологовий будинок?
Чесно, це просто безумство якесь.
Я думав, якщо ти спатимеш.
То ти підеш на пробіжку?
Ти б за мною не сумувала.
Кажуть же: «Ми зробимо це разом» і щось таке.
-Але ти б не помітила. -Звісно ж, помітила б.
Ти дуже допомагав.
Пам'ятаєш монітор серця? Безглузда річ.
Просто рівна лінія.
І вони такі: «Зв'язок іноді переривається, усе гаразд».
Гаразд, будемо сподіватися, що вона жива.
І все. Ну і чудово.
Ні, ні, ні.
-Як це ні? -Ні, але…
треба це з'їсти гарячим. У цьому й суть.
Але можна мені вирішувати самій, що я хочу на десерт?
Можна робити все по черзі?
-Гаразд. -Гаразд?
Гаразд.
Слухай… Забудьмо про… Вибач.
Забудь. Нам не треба… Це неважливо.
-Що? -Ні, ми могли б…
Ні, давай поїмо.
-Ти впевнена? -Так, усе чудово.
Люба…
Привіт, Фарназ.
Так, я вже виходжу, тож скоро буду.
Так, до зустрічі. Бувай.
-Вона мила. -Фарназ?
Так, вона хороша. Непохитна.
Що робитимемо сьогодні? Хочеш, замовимо тайської їжі?
Я В ДІЛІ!!! УЛЮБЛЕНИЙ ДИДЖЕЙ
-Так, хороша ідея. -Так.
-Гаразд, я пішов. Бувай. -Гаразд.
-Бувай. -Бувай.
Боже, даси хвилину відповісти?
Секонд-хенд, але гарний, правда?
Це у твоєму тіндері фотка?
Слухай, я вибула з перегонів.
Що? Чому?
Бо я врізалася в машину.
Бо думала про мене?
Я зламала два ребра.
-Я думав, потренуємося на спін-байках. -Ти чув, що я сказала?
Так, чув. Але ти ж не на ребрах їздиш.
У моєму спортзалі є класні тренування.
Лікарка наказала відпочивати.
Не можна слухати лікарів.
Ні? Кого ж мені слухати? Тебе?
Раніше слухала.
І що з того вийшло?
Слухай, ти мене в це втягнула, тепер кидаєш.
Я тебе ні в що не втягувала.
Я пішов ва-банк і купив байк. Знаєш що?
Я надішлю тобі посилання на заняття. Бувай. Цьом-цьом.
Я подумав, оскільки Ліза не бере участь,
можемо зупинитися в тата.
Так, авжеж.
Якщо ти не проти?
Так, звісно.
Чому питаєш? Я ж пропонувала.
-Так. -Так.
Він міг би посидіти з Верою.
-Проблему вирішено. -Нізащо.
Чому?
Йому 85 років, і він забуває взуватися, коли йде в магазин.
Це було раз. Він колишній військовий. Упорається.
Нізащо.
Гаразд, добре.
Поїдемо до дідуся?
-Дідо. -Так.
Знаєш, що він зробив?
Лізо!
-Привіт! -Тренуєшся тут?
Ні, так, лише сьогодні. Привіт.
Привіт. Мабуть, страшна аварія. Як справи?
Ні, усе гаразд. Мені краще.
Ельвіра казала, будинок купили.
-Чудово! -Так.
Весілля, будинок, овва!
-Не забудьте завести собаку. -Ні.
-Я знав, що ти прийдеш. Привіт. -Привіт!
-Ні. Вибач! -Не хвилюйся.
-Треба звикнути. Привіт, Каллє. -Привіт. Цезар.
Цезар мій колишній.
О! Круто. Ходімо якось на пиво.
-Так, авжеж. -Так.
-Так, ходімо… -Так, нам треба…
Побачимося.
Так.
-Усе гаразд? -Так.
Я почуваюся старушенцією. Чорт забирай.
Якій 90 років і з гемороєм.
У мене немає таких асоціацій.
-Немає? -Ні.
Ким працює твій хлопець?
Власне, наречений.
Думаєш, я не помітив цього?
-Він поліціянт. -Ясно.
А ти? Вільний як птах?
Ні, власне кажучи. У мене є дівчина.
Обручку я їй іще не вдягнув, але вже вісім місяців.
Це, мабуть, рекорд.
Щось таке.
Добре, у мене запитання.
Можеш не відповідати, але я запитаю.
Що ти хочеш знати?
Ви бавитеся його копо-гаджетами в сексі?
-Думаєш, я тобі скажу? -Думаю, не бавитеся.
-Я не відповідатиму. -Шокер?
Можна мені повторити?
-Коли весілля? -Десь восени.
Добре, я запишу в щоденник. «Десь восени».
Тебе не запрошено.
Схоже, що я чекаю запрошення?
Ні, схоже, ти ніколи не був на весіллі.
-Обожнюю весілля. -Невже?
Чужі.
-Дякую, бро. -Авжеж. Це забрати?
-Ні, залиш. -Гаразд.
То ми в ділі?
Якщо занадто боляче, скасуємо.
-Не знаю. -Ну ж бо, Лізо.
Я їду на Ібіцу з Кессі, тож ти маєш мене потренувати.
«Кессі»?
-Так. Вона порнозірка? -Не знаю. Ми не говоримо про роботу.
У мене теж робота, тому я не знаю, коли повернуся.
Так, це схоже на тебе.
Давай.
Чорт, це чудово! Це буде круто.
Гаразд, люба. Час вимикати.
Що скажеш про ці шпалери?
Гарно.
Але…
Може, зачекай із цим, поки це точно не станеться.
Але ми купили будинок.
Просто не хочу, щоб ти розчарувалася.
Усе може швидко змінитися.
Ти знаєш свою маму.
Тобто «знаєш свою маму»? Чому ти їй не довіряєш?
Вона кинула ті дурниці.
Гаразд.
Добраніч.
Я вирішила взяти участь у перегонах.
Що?
Я не повернуся до старої Лізи і не здамся без бою.
Але…
Лікарка чітко сказала. Потрібен спокій.
Так, і я спокійно їхатиму.
Я ж не на ребрах їду.
Гаразд. А як щодо Даларни?
Поїдемо після гонки.
Авжеж…
НАКАЧАНИЙ ЯК ТРЕБА!!!
Що?
Лізо!
Агов?
ТРЕБА СТЕЖИТИ ЗА ВЖИВАННЯМ РІДИНИ!
ГАРНЕ РАНКОВЕ ТРЕНУВАННЯ
ЯК ТРЕНУВАННЯ, КРАСУНЕ?
ВСЕ КРАЩЕ І КРАЩЕ
ТИ ПРОСТО СЕКС!
З НОВИМ 2016 РОКОМ
Що таке?
Щось сталося?
Ти їдеш із Даніелем і Кларою, так?
Так.
Лише з ними?
Не подивишся, хто це?
Можливо, це…
Каллє.
Ти за мною шпигуєш?
-У цьому проблема? -Так.
У цьому проблема? А не в тому, що ти фліртуєш з колишнім?
Він мені не колишній.
Старий потрахунчик чи як там?
Я допомагаю йому з тренуваннями. У чому проблема?
-З тренуваннями? -Так.
Що це ти робиш?
Оце так збіг? Це саме він.
«Побачимося на старті, мала».
«Буде круто зробити це з тобою».
Три емодзі з поцілунками.
-Ти, бляха, не маєш права. -Ні?
Ні, не маєш права!
Спочатку ти скасувала перегони. І ми запланували поїздку в Даларну.
Раптом, як грім серед неба, ти знову в гонці.
І кажеш мені, що не хочеш бути старою Лізою.
Але, гадаю, ти саме нею і стала.
І тепер ти хріна вилізеш із неї.
Ми разом купили будинок.
Ми майже одружені. Що тобі ще треба?
Мені нічого не треба.
Можеш знову пити. Давай.
Хильни й проспися.
Можеш знову стати п'янчугою на лавці, якою я тебе знайшов три роки тому.
Уперед.
Еліс поїде потягом після школи, тож заберемо її в Моталі.
Надто близько. Ми ж іще не на перегонах, люба.
Ти мене чув?
-Так. -Так.
Ми зустрічаємося з нянею на вокзалі сьогодні пообіді.
Як її звати?
Мотала.
-Еліс. -Еліс у Моталі. Саме так. Так.
-Будеш? -Ні, дякую.
Усе гаразд?
Так, звісно.
Тато був дуже радий, що ти приїдеш.
Він був радий це чути.
Добре.
-Він не вдома? -Удома.
-Або помер. -Прошу тебе.
-Привіт. -Нарешті.
-Привіт, Ґуннаре. -Радий вас бачити.
-Привіт, дідо. -Привіт, маленька.
Ой. Усе гаразд?
-Усе гаразд. Заходьте. -Так.
-У мене є кава й печиво. -Так, чудово.
Даніелю, візьмеш сумки? А Клара допоможе мені на кухні.
-Авжеж. -Я допоможу маленькій у туалеті.
-А я? -Що?
А що мені робити?
Ну, ти могла б…
Допоможеш мені з сумками?
Я маю з цим розібратися.
Так, от і добре.
Ти трохи заздриш? Що їдуть командою.
Єнсе, у мене новий годинник.
Як загалом? Ти ніби не в гуморі.
Ми з Андерсом розійшлися.
-Жартуєш? -Ні.
-Чому? -Не знаю. Спитай його.
Ви щойно заручилися й разом купили будинок.
Так, знаю. Яке марнотратство.
-Даніель? -Так, це я.
-Що сталося? -Не знаю, ми посварилися.
-Клара? -Це моя дружина.
-Якщо посварилися, розберіться. -Я не хочу про це говорити.
-Ліза? -Дякую. Піду по батончики.
Гаразд.
Готово.
Добре. Вона заснула.
О ні! Дідько.
Це Еліс.
Привіт, Еліс. Ти вже тут?
Що? Чекай, я тебе не чую.
Боже, оце так.
Так… Ні, я розумію. Звісно, ми розберемося.
-Так. -Що?
Авжеж.
Так. Тримайся, і на зв'язку.
Так.
Гаразд. Обіймаю.
Хтось помер?
Вона розійшлася з дівчиною.
Гаразд, і що?
Вона не приїде.
Не приїде?
-Ні. -Жартуєш?
Даніелю, що тут неясно? Її щойно кинули.
Так, добре. Гаразд.
Доведеться все пропустити.
-Ні, ніколи в житті. -Що нам тоді робити?
-Хто нагляне за Верою? -Вона може побути з татом.
-Ми про це вже говорили. -Він був командиром полку.
-Правда? -Так.
Тридцять років тому.
Так. Я знаю, він зможе. Він зможе, він упорається.
Гаразд, їдь сам, а я залишуся з нею.
-Кларо… -Усе гаразд.
Ні, не гаразд, Кларо. Ну ж бо.
Завантажимо всі серії «Свинки Пеппи»,
«Холодне серце», My Little Pony, що там ще.
Вона навіть не помітить, що нас немає.
Ось і Бірґер «Полум'я» Ларссон.
Це ваш 59-й заїзд на Веттернрунданs…
Овва, це він.
Кожен має зробити це хоча б раз у житті.
Їхати на велосипеді навколо мальовничого Веттерна…
-Привіт! -Привіт.
Це дивовижним чином впливає на душевний стан.
Подаруймо оплески Бірґеру!
Гаразд.
Бачу, готовий, Данне!
Дякую. Ти теж.
-Ви знайомі? -Ні.
-Гаразд. -Гаразд.
Кажи.
Ти перша.
Зробімо це.
Твоя правда, він зможе.
Це лише на один день.
Гаразд.
Якщо ти не передумав, і не хочеш поїхати з ними?
Ні, чого б це? Ми разом. Це…
-Гаразд. -Так.
Це була твоя ідея, пам'ятаєш? Я тебе не змушую.
Ні, ідея психотерапевта. Але я хочу змагатися з тобою.
Сто відсотків.
Ми з тобою заодно, чи як?
Беруть участь 20 304 учасники…
Привіт, Каллє.
Не знаю, чи отримав ти повідомлення, але передзвони,
і ми домовимося, коли й де зустрітися.
-Гаразд. -Гаразд.
-Можемо йти? -Так.
-Я хочу спати. -Так.
Сестра хоче спати, ходімо.
-Так. -Я подзвоню старому.
Першими стартують наші ветерани, які брали участь 25 разів і більше.
Сподіваюся, усі зробили свої справи,
бо час починати перегони!
Гепард.
Леопард.
-Це гепард. -Так, леопард.
А де Ліза?
-Вона пішла спати, тату. -Ясно.
-Вона втомилася. -Прошу.
І коли стартуєте?
Завтра о 05:50 ранку.
Дехто ніби стартує сьогодні?
-Так. -Ой, я візьму чашку…
-Ось. -Стартують протягом ночі.
Це сік з овочів?
Ні, це чай.
Ти ніби сказав…
«Стартують протягом ночі» —, він сказав. «Ночі», а не «овочі».
А, зрозумів.
Найшвидші стартують завтра в обід.
Планував змагатися серед них.
Ґуннаре, наша няня не може прийти.
-Ясно. -Так, на жаль.
Приглянеш за Верою завтра, поки ми будемо на змаганнях?
Авжеж.
-Зможеш? -Так.
Чудово! Дякую.
Тож ми з тобою проведемо цілий день разом?
Завантажимо в айпад її улюблені фільми й серіали, щоб зайняти її.
Так. І Даніель встановить на твоєму телефоні будильник,
на кожну годину, щоб нагадати тобі зводити її в туалет тощо.
І вона їсть о 7:00 ранку, о 12:00, 15:00 і о 17:00.
І, можливо, перекусити між цим, якщо треба.
А контейнери з їжею в холодильнику, час на них вказаний і все таке.
З тебе б вийшов чудовий солдат, Даніелю.
Дякую.
АНДЕРС
ЛІЗА
Знаєш, кого ти нагадуєш, коли вошкаєшся вночі?
Хочеш закінчити, як твоя мама?
Мама була в депресії.
Так.
І це теж.
Є хлібці.
І я купив тобі полуничне варення.
Ти ж його любиш?
Ану.
Подзвони їй і поговори з нею.
Я їй такого наговорив. Це…
Наприклад?
Що вона стара п'яниця з лавки в парку, і послав під три чорти. Таке.
Єдине, чого я хотіла, коли ми з колишнім послали одне одного під три чорти…
щоб він повернувся і боровся за те, що ми мали.
-Ясно. І він повернувся? -Ні.
Ні.
Так, слухай…
Ти кохаєш її?
Так, я…
Мабуть, так.
Тоді є лише один вихід.
Який?
Ми їдемо туди.
«Ми їдемо туди?»
Так. Треба вибирати такі битви в житті, які варті боротьби.
І кохання — точно одна з них.
Це… Що ти робиш?
Залучаю нас підкріпленням на Веттернрундан.
Не думаю, що це так працює.
Хтось захворів.
І група номер 1 503 рушає.
Удачі!
Ти зможеш.
Що? Що таке?
-Ні, нічого. -Ні.
Я просто дивлюся на свою красуню-дружину,
вбрану в лайкру на світанку, що готова до пригод.
-Ти збуджуєшся? -Власне, так.
Перепрошую.
-Привіт. -Можна обійняти?
Так. Я намагалася зв'язатися з тобою. Що…
Я не хотів тебе будити.
І я спізнився на рейс. Але я встиг.
Гаразд. Це мій брат Даніель і його дружина Клара.
Привіт. Я тебе обійму. Після 300 км можемо бісити одне одного.
-Привіт. Клара. -Каллє.
То ти зараз стартуєш?
-Я їду з нею. -Ясно.
-Чудово. -Так, тож…
Група 1 504 починає перегони.
Дідько! Пляшка води. Потримаєш велик?
І це теж. Дякую, бро.
Чорт забирай!
-Серйозно. Каллє. «Нарко-Каллє». -Припини.
Тому ви з Андерсом розійшлися?
Бо ти знову крутишся з цим клятим клоуном?
-Розійшлися? -Можеш сфотографувати?
-Що сталося? -Для Ельвіри.
-Велосипед видно? -Це правда?
Треба…
Десять секунд до старту.
Він повернеться?
Га?
-Ось. Вода, шолом. -Прекрасно. Так.
-Отак. -Поїхали!
Так, дійсно.
Господи.
Уперед!
Покваптеся.
Мати рідна!
Вам що, по дванадцять?
Та ну, припини.
Спокійно. Ти не хочеш знову впасти. Давай!
Схоже, до тебе татко говорить.
Що це ти робиш?
Ну, вибач. Я…
-Хотіла трохи оживитися. -Я теж.
Руки на кермо, будь ласка.
Скоро будемо їсти?
В Єнчепінґу.
А так — протеїнові батончики.
Гаразд. До зустрічі в Єнчепінґу.
Чорт. Ідіот.
-До слова про 12-річних. -Так.
Він із давніх колишніх?
Ні, просто друг.
Гаразд.
Що відбувається, Лізо?
Спитай Андерса. Я не знаю.
Ти знаєш, що не знайдеш кращого за нього.
Я про Андерса.
Щиро дякую.
Я тобі кажу, вона сидить десь на узбіччі і плаче.
«Що я накоїла?
Андерсе, повернися».
Мені важко в це повірити.
Певною мірою я її розумію.
Правда, і як так?
Іноді все здається надто добрим.
Ти можеш гнатися за чимось усе життя,
а коли нарешті знайдеш,
то не певна, чи готова.
Замислюєшся, чи гідна ти цього, правда?
Схоже, вона десь поруч.
Супер. Кажи, куди їхати.
Маєш протеїновий батончик?
Ідіот.
Бо в животі бурчить.
Привіт!
-Ви нас гальмуєте? -Що? Ні, я вже закінчую.
Хочеш скупатися?
Так. Перерва не завадить.
Не можна плавати під час перегонів.
-Чому? -Бо ми не на курорті.
Боже.
Ти йдеш чи як?
Давай. П'ять хвилин, Даніелю.
Що? Ні! Я закінчив. Їдьмо далі.
Кляті ребра.
-Давай. -Та що тут такого.
Скупнемося й усе. Освіжимося.
Тоді їдь із ними.
Робіть що хочте, хоч на ярмарок їдьте…
Або поїхали зі мною, як ми домовлялися.
Як вода?
Ні. Гаразд, звісно.
Зробимо, як ти вирішив.
Це буде чудово. І весело!
І гарно, як ти обіцяв.
Боже.
-Ти їдеш? -Боже.
Так.
Просто охрінезно!
Давай.
Пірнай.
От чорт!
Овва!
Ти бризкаєш.
Чекай.
Ні!
Гей, наш одяг.
-Що? -Наш одяг.
-Ні, він його побачить. -Агов?
-Агов! -Але…
-Гей! -Гей!
Бляха!
Ось ми й у Ґренні.
Можемо зупинитися, якщо хочеш, подивитися…
-Що? -У нас хороший час.
-Так. -Хочеш?
-Так, залюбки. -Гаразд. Так.
Запаркуємося тут.
ТРАДИЦІЯ З 1859 РОКУ СТАРОМОДНА ЦУКЕРКА!
Молодець.
-Так. -Ти дуже сильна.
-Дякую. -Так.
Кляті сезонні працівники!
Гей.
Ти про це думаєш?
Типу того.
Стійте, чорт забирай!
Стояти!
-Гей, ви! -Чорт, швидкий він.
Агов!
Негідники!
-Ми повернемо, обіцяю! -Стійте, чорт забирай!
Стояти!
Круто.
Люба. Можна купити такий для Вери.
Боже…
-Усе гаразд? -Боже!
Ви як?
-Гаразд? -Думаю, так.
-Я візьму. -Вибач, що я сміюся.
Просто…
-Це було так смішно! -Так.
Усе гаразд?
-Я це оплачу. -Буває.
Телефон дзвонить.
-Гаразд? -Принесу мітлу.
Так, це гарна ідея.
-Дякую. -Привіт, тату.
-Алло? -Я тебе чую, тату.
Усе гаразд?
Ми їдемо в Тіведен.
-Що? -Не можна цілий день сидіти вдома.
Ні, ви маєте дивитися мультики.
І все.
Чудово.
-Будете там їхати? -Тату, послухай мене.
-Ви нікуди не поїдете. -Ні.
Побачимося. Уважно за кермом.
Ні, ви нікуди не поїдете. Будьте вдома, просто…
-Якого біса? -Що?
Вони їдуть у Тіведен.
Тіведен?
-Так. -Навіщо?
-Я нахрін не знаю. -Якого біса, Даніелю?
-Я не винен! -Ні, але передзвони.
-Я це і роблю. -Добре.
Я знала, що так і буде.
-Клас. Ти це передбачила, чудово. -Саме це. Так.
Не бере.
У нього хоч є дитяче крісло?
Звісно, в нього немає дитячого крісла, як і тіктока.
Йому 800 років.
-Це якесь кляте безумство. -Чорт!
Чорт, та що за кроси!
Щиро дякую. Вибачте.
-Куди ти? -У Тіведен!
Але зачекай. Гаразд.
Чорт.
Ні…
Так, добре. Ніхто не бачив.
Вибачте за все!
І нарешті настав час для наших підгруп —
команд, які прагнуть завершити гонку
менше ніж за сім, вісім чи дев'ять годин.
Щасти вам!
Ґуннаре?
Привіт.
-Привіт. -Давно не бачилися.
Так, давно не бачилися.
Це твоя онука?
Так, це маленька Вера.
Привіт, Веро.
Знаєш, що я бачила вчора?
Ні.
Лохину.
-О! -Ще рано.
Так.
Я чекаю на лисички.
Нам треба з тобою на екскурсію до лісу.
Що скажеш?
Так, було б чудово.
З компанією завжди веселіше.
Так, правда.
Так, ну, мені треба йти.
-Але ще побачимося. -До зустрічі.
-Бувай. -Бувай.
Веро?
Дідько.
Веро?
Ти бачила Веру?
Вона поїхала з татом.
-Що? -Вона поїхала з татом.
-Ось. -Стій!
Стій, я сказав!
Я хочу покататися.
У мене є морозиво.
Люба, спокійно. Ти спалиш усю енергію.
Уперед!
-Праворуч! -Увага!
Тримайся праворуч, люба.
Перепрошую.
Так. Вибачте, будь ласка.
-Судома. Ой! -О!
-Треба їхати далі. -Ми не можемо.
-На велосипеді з судомами не поїдеш. -Ні.
Тут є масажний намет. Усе буде добре.
-Боже, як боляче. -Знаю. Ми все владнаємо.
-Я панікую! -Ні, не треба.
-Боже. -Так.
Думаєш, щось сталося?
Та, звісно, нічого не сталося.
Набереш його знову?
Ми вже майже доїхали.
Можеш набрати?
-Так, дзвоню. -Дякую.
Старий батько мого чоловіка доглядає за нашою дочкою.
Це було екстрене рішення.
Дехто з моїх знайомих залишив дочку зі знайомою.
У неї виникла ідея піти покупатися.
Ясно.
Не відповідає.
Проблема була в тому, що дівчинка не вміла плавати.
-Тож це була не найкраща ідея. -Авжеж. То що сталося?
Вона потонула, а як?
Найцікавіше, що моя подруга відчувала те саме, що й ти.
Вона відчула, що щось сталося.
Треба довіряти інтуїції.
Дякую. Мені досить.
Ну чого хвилюватися?
-Тобто «чого хвилюватися»? -Ми не знаємо, чи щось не так.
Причина хвилювання в тому, що ти не знаєш, чи щось сталося.
Незнання — це найгірше.
Дякую, пані Морок. Я достатньо почув.
Трохи в піску, але все одно…
Ні, дякую.
Правда? Це смачно.
Бро!
Що нахрін сталося? Ви з блошиного ринку?
Припини.
Я на масаж. Візьми.
-Ні, дякую. -Це лохина!
Дуже солодка.
Це через нього ти кинула Андерса?
Андерс мене кинув. Ти забув?
Що відбувається? «Ліза-двіж» повертається?
-Що відбувається? -Даніелю!
Привіт.
Ти завжди так.
Щойно стається щось хороше, ти маєш усе зіпсувати.
-Даніелю! -Чекай!
Чорт, подорослішай.
Визначся, що важливо, і борися за це.
-А сам? -Я борюся на смерть.
-Правда? -Так.
-Я бачу. -Треба їхати!
Та йду я.
Шкода, що ти зайнята.
Припини.
Що?
У тебе дівчина.
Усе скінчено. Я самотній.
Шкода.
Усе гаразд?
Ну, дивись. Я лежу біля тебе.
Мені роблять масаж.
Думаю, краще не буває.
Я скучив за тобою.
Справді.
На.
Дякую.
Гадаю, тобі варто їй подзвонити.
Ні. Ніколи.
Але, Андерсе, їй погано.
Вона не діє раціонально.
-Ти викинув обручку. -Так.
-Вона думає, що ти її теж кинув. -Ні…
Подзвони їй зараз. Зроби це. Подзвони їй.
-Думаєш? -Так, зараз.
Дзвони.
Гаразд.
Я тут не перша. Гидота.
І паперу немає.
Лізо, нам треба поговорити.
Звісно, поговоримо, офіцере.
Можна поговорити з Лізою?
Вона в тубзику.
Гаразд.
Бридота.
-Твій дзвонив. -Що?
І ти відповів?
У нього немає почуття гумору.
-Давай. -Серйозно.
Ні. Я востаннє тебе послухав.
Востаннє.
Лізо! Що скажеш?
-Уже час? -Так.
Благослови вас Бог.
Молодець.
Алілуя. Ласкаво просимо в Тіведен.
-Вони мають бути десь тут. -Так.
Алілуя!
-Божої сили на шляху. -Ні, дякую.
-Алілуя. -Алілуя!
Це Тіведен.
-Де вони? -Не знаю.
-Ми, мабуть, випередили їх. -Я їх не бачу.
-Але… -Я йому подзвоню.
Чорт.
Вітаємо в Тіведені.
Немає.
-Чого немає? -Телефона немає. Мабуть, я його впустив.
Божечку!
Так.
-Чорт. -Мій майже розрядився.
Ну ясно. Треба було менше знімати.
Що я з ним нафіг зробив?
Це виснажує.
Привіт, Кларо.
Ґуннаре. Слава богу, ти відповів.
Ми трохи хвилювалися. Усе гаразд?
-Так, усе під контролем. -Чудово.
Ми в Тіведені й не бачимо вас.
Де ви?
Ми проїхали Тіведен, бо там багато велосипедистів.
Я подумав, що нам краще зустрітися на фініші, замість…
Ні, здох.
Алло?
Що ви робите?
-Я викличу поліцію. -Ні. Не дзвоніть у поліцію.
Вибачте, я переплутав.
-Старий йолоп! -Вибачте.
Усе гаразд?
-Чорт! -Що таке?
Він чомусь не очікував багато велосипедистів.
-Вони чекають на фініші. -Чудово! Поїхали.
Гадаю, мені треба поїсти, перш ніж рушати.
-Гаразд. -Попереду є їжа?
З'їж батончик.
Я більше не хочу космічної їжі.
Мені треба з'їсти щось справжнє.
Так. Гаразд.
А обід із трьох страв підійде?
Триндець!
Я не можу.
Я так більше не можу.
Треба було послухати лікаря.
Глянь.
Там якийсь рейв абощо.
Ходімо!
Вони знайдуть щось від болю.
Ходімо, га? На хвильку.
Чого ти боїшся?
Давай!
Очманіти!
Давай.
Мабуть, ми надто різні.
Я просто…
не хотів цього бачити.
Повідомлення про несанкціонований рейв у лісі на околиці Ю,
на північ від Норршена. Є вільні екіпажі?
Візьмемо?
Так.
Це 7940, їдемо. Прийом.
Моя шия!
Моя дупа! Я просто палаю.
Давай, Кларо. Борися.
Мені набридла ця хрінь.
Усього 80 кілометрів. Давай!
-«Усього 80 кілометрів»? -Ми зможемо!
Ну ж бо!
Не кричи на мене!
-Гаразд? -Не треба зупинятися, щоб випити води.
-Прошу ми можемо… -Можеш замовкнути?
Я можу хоч щось зробити по-своєму?
Сама замовкни і їдь!
Це була твоя ідея. Не моя!
Ні, це була дурна ідея клятого терапевта!
Може, варто було купити будинок. Так було б веселіше.
Відремонтувати халупу? Не сміши.
Вибач, як тупо з мого боку. Тоді нам треба поговорити.
Не треба так.
-Знаєш, що тобі варто зробити? -Ні.
Піти на гору.
Подзвонив би мені, коли спустишся. Або ні.
Та я б на будь-яку гору пішов.
-Мені з тобою необов'язково. -Чудово. Авжеж.
-Гаразд, і не треба. -Чудово, дякую.
Хіба ні? Полегшення, що не треба спілкуватися з тим,
хто всередині мертвий.
Заспокойся, Кларо.
Ти…
Знаєш, коли мені тебе найбільше бракує, Даніелю?
-Знаєш? -Ні. Будь ласка, скажи.
Коли ти вдома.
Я пожертвував цими перегонами заради тебе.
-Заради нас. -То он воно як?
-Ти пожертвував перегонами? -Заради бога. Просто здуріти…
Даніелю, ти хоч чуєш себе?
Усе, що не стосується тебе і твоїх потреб —
це жертва у твоєму світі.
А знаєш, твоя правда.
Звісно, нам треба розлучитися.
-Гаразд. -Це найкраще, що ти сказала.
Найкраще, що я чув від тебе.
-Гаразд. -Чудово. Тоді їдь!
-Роби те, що завжди. Утікай! -Я їду!
Добре, що завтра не прокинуся в розпачі.
Так, на сьогодні це вже розлучення номер 29.
Думаєш, це номер 30 піднімається на схил?
Я не можу!
Давай.
Зберися.
Перепрошую.
Дякую.
-Вибачте. -Продовжуй.
Привіт.
Ви не бачили, тут не бігала білява дівчинка, сама?
-Ні. Скільки їй років? -Три роки.
-Я загубив її тут. -Боже. Це було давно?
Ну, досить давно. Може, годину тому.
-Ви говорили з поліцією? -Ні.
Я вам допоможу з цим.
Привіт. Це Хагґе з персоналу Веттернрундану.
Тільки своєму не кажи.
Ні, не треба. Дякую.
Точно?
Так. Дякую.
Ульот!
Лізо!
Привіт.
-Привіт. -Що ти тут робиш?
Ми беремо участь в Веттернрундані.
Мені так і не вдалося зі своїм опущенням.
Це Феффе.
-Привіт. -Привіт.
Що скажеш?
До біса гарно! Клас.
-Прикольно? -Зробімо щось маленьке.
Ні, мені не треба.
Слухай. Знаю. Можна мені з трьома кроликами?
Як груповуха, але з кроликами.
Чому засумувала?
Ти ж не здасися?
Уже недалеко лишилося.
Кажуть, що ні.
Як би ти не почувалася, завтра тобі стане набагато краще.
-Так завжди буває. -Авжеж.
Ось. Візьми це.
Тобі стане легше.
У мене однаково всі пісні в голові.
Постав на лавку, а я потім заберу машиною.
Так, треба жити життя
Один заради одного
Бери від часу все
ЕЛЬВІРА
Привіт, сонечку.
Я вибрала шпалери. Тобі сподобається.
Якась гучна музика.
Це фестиваль. Слухай, я…
Я не можу продовжувати перегони, бо я…
Мені так боляче. Мені доведеться зупинитися.
Усе гаразд?
Так, усе гаразд. Я…
Я просто не можу їхати далі.
Я все одно так тобою пишаюся. Ти найкраща мама у світі.
Не забувай.
Подзвоню потім, гаразд?
Гаразд. Люблю тебе.
І я тебе люблю.
Що… Що ти тут робиш?
Питання в тому, що ти тут робиш?
А я вас бачив.
-Що? -Коли ви плавали.
Я вас теж бачила.
-Я відстежив тебе в застосунку. -Аж зі Стокгольма.
Слухай, нічого не було. Андерсе, нічого…
-Він нічого не значить. -Мені треба працювати. Обшукай її.
-Андерсе! -Привіт.
Будь ласка, відставте велосипед.
-Там велике зібрання. -Так.
Маєте гострі предмети?
-Ні. -Ви щось приймали?
Ні.
Велосипедисти позаду! Праворуч!
-Молодець, Данне! -Данне!
Молодець, Данне.
Win IT на під'їзді.
Win IT!
Наповнюйте пляшки.
Дев'яносто секунд!
-Швидко. -Дотримуйтеся часу.
Данне, як ти?
Нормально.
Ти ж був із Кларою?
Ну, вона…
Вона зійшла.
Ні, ми бачили її недавно. Крутить, як шалена.
Виглядає чудово!
Що?
-Що сталося? -Ні, просто…
Усьому кінець.
Це був ваш спільний проєкт.
Виявляється, вона мене ненавидить, тому ніякого проєкту.
Не ненавидить. Вона їде 300 км заради тебе.
Десять секунд!
Ви готові?
Не зіпсуй усе, Данне.
Ні, я не зіпсую.
Уперед!
Погнали!
Коротка перерва. 90 секунд. Слідкуйте за часом.
Давай!
Кларо?
Можеш зупинитися?
Кларо?
-Хочеш зупинитися? -Що? Ні.
-Можемо вийти. Байдуже. -Ні.
Якщо хочеш.
Я не хочу, просто…
Я не хочу розлучатися. Я хочу, щоб ми…
боролися разом, ти і я.
Навіть коли життя схоже на важку битву, ми зробимо це разом. Розумієш?
Я не хочу робити це сам.
-Вибач. -Вибач.
Ні, ти вибач…
Поїхали далі.
-Я хочу їхати далі. -Точно? Ти впевнена?
Так.
-Давай. -Так.
-Поїдемо разом. -Я хочу фінішувати з тобою.
Гаразд.
-Я кохаю тебе. -Я кохаю тебе.
Поїхали, поки не схопили судоми.
Що скажете? Ввімкнемо музику?
Дві години до Стокгольма. У когось є гарний плейлист?
А де вона була?
Родина знайшла її в парку за заправкою.
Ось вона.
Веро!
Дідо!
Маленька Вера. Не можна так тікати.
Команда Win IT зі Стокгольма
фінішувала за вісім годин, 54 хвилини і сім секунд.
Любий!
Вітаємо! Молодці!
Браво!
Ні, сонце! Обережно!
Вітаємо!
-Овва! -Для тебе.
Дякую. Пиво.
Привіт.
Чудово!
Я нічого не відчуваю. Я просто кручу.
Це добре.
-Дякую. -Авжеж.
Андерсе.
Не знаю, чому я псую все добре, але я…
Просто так роблю.
Або так, я знаю чому.
Я боялася, що ти збираєшся мене покинути.
І вирішила зробити це?
Знаю.
Це так тупо.
Так, тупо.
Я зрозумію, якщо ти не пробачиш.
Але ви з Ельвірою — найкраще, що сталося зі мною.
Якщо я можу якось це виправити, я це зроблю.
Я готова на все.
Знаєш що?
У мене є подруга.
Вона розкішна, самотня.
Ніякої драми.
Андерсе!
Як я можу тобі довіряти?
Не знаю.
-Ти спала з ним? -Ні.
Ні, Андерсе, чесно.
-Ти п'єш? -Ні, ні краплі.
Важко було повірити, що такий, як ти
може кохати мене так сильно, як я тебе.
Я пів траси стежив за тобою на Веттерні.
Не просто так.
Хіба ти не розумієш?
Я не п'яниця в парку.
Знаю.
Вибач. Я знаю.
Не треба було тиснути на тебе з будинком і…
з клятим весіллям.
Вибач.
Я бачу його. Ось він.
Бірґер «Полум'я» Ларссон на фінішній прямій.
Фінішує за 24 години, 12 хвилин і 18 секунд.
Молодець!
Енн-Крістін перетинає фініш.
Ось і він!
Вітаю, Бірґере!
Як почуваєтеся? Ви щасливі?
Я завжди щасливий.
Сьогоднішній день приніс вам щось особливе?
Ну…
Можна сказати, що життя схоже на ці перегони.
Бо іноді буває важко,
іноді летиш у кювет або збиваєшся зі шляху.
Але мусиш повернутися в сідло та крутити педалі.
І невдовзі повернешся на свій шлях.
Трохи сильнішим, трохи мудрішим,
з побитими колінами. Але…
З цим можна жити.
Це загоюється.
Ану…
Вітаю.
Дякую.
Он там!
-Привіт! Глянь, хто тут. -Привіт, люба!
Привіт!
-Усе було гаразд? -Авжеж.
-Чудово. -Взагалі без проблем.
Бачиш, Кларо. Без проблем.
Діво, діво, діво, люба
Ось і карусель Відчинено допізна
Десять для дорослих І п'ять для діточок
Швидше, поспішайте Скоро все почнеться
І ха-ха-ха Вона така швидка
Для Андерссона й Петтерсона Для Лундстрьома й мене
І ха-ха-ха Вона така швидка
Для Андерссона й Петтерсона Для Лундстрьома й мене
Що це таке?
-Дещо. -Відкрити?
Так.
Жартуєш!
Ти його купив?
-Я думав, ти цього хотіла. -Але…
Маю сказати, це дуже спонтанно для Даніеля Нюландера.
Я подумав, що тобі, можливо, чи нам
може стати в пригоді ремонт старої халупи.
Дошка за дошкою, цвях за цвяхом.
Тост за нашу нову…
Чудово, що так близько до Веттерна.
-Можна тренуватися до запливу Вансбро. -Нізащо.
Чому?
Ти мазунчик.
Так, я знаю.
Мені треба відпочити.
На маленьких жабенят Весело дивитися
Глянь!
На маленьких жабенят Весело дивитися
Любий!
Хто це?
Не знаю. Схожа на пасторку.
Квак-ак-ак-ак, квак-ак-ак-ак Квак-ак-ак-ак-ак, ква
Що таке?
Може, й не в Даларні, і не з 200 гостями.
А тільки ми з тобою.
Це твоя пасторка? Ти запросила пасторку?
Гаразд.
Що скажеш?
Я вже освідчився, тому я не можу відмовитися.
-Привіт. -Привіт.
-Крістіна.
-Я Андерс. -Привіт.
Ви готові?
Ми готові?
-Так. -Так.
Так. Можу я вас ненадовго перервати?
Будь ласка, підійдіть ближче.
Ходіть.
Шановні гості свята Сонцестояння.
Можливо, вам цікаво, звідки тут взялася пасторка.
-Так, мені було цікаво. -Трохи.
Річ у тім, що ми проведемо тут коротеньку весільну церемонію
для Лізи й Андерса.
Давайте все по порядку.
Ні, а треба?
-Гаразд. -Ви готові?
-Так. -Ми готові.
Шановні наречений і наречена.
Ми зібралися перед Богом, щоб одружити Лізу та Андерса.
Переклад субтитрів: Дарина Полякова