MARKETINŠKI STRUČNJAK
DIZAJNER
-Neugodno je. -Je li sve u redu?
-Čekaj! -Neće razgovarati?
Je li to moguće?
Možemo li malo razgovarati?
Noć je, ali možemo li?
Ne želim da se dan ovako završi.
-Onda razgovaraj sa mnom. -Dobro.
Kad smo razgovarali o autanju…
Iskreno, bilo mi je jako neugodno.
Dugo sam slušao i bilo mi je teško, pa sam samo htio malo izaći.
Moja je situacija drukčija od vaših.
Mislim da moji roditelji nikad ne bi ništa loše rekli o homoseksualnosti.
Slušajući sve vas,
činilo mi se da bi bilo jako neodgovorno da bilo što kažem.
To te mučilo?
Da.
Onda si mi to trebao reći.
Oprosti.
Mislim da ti i ja imamo drukčiji odnos nego ostali.
Zato želim da razgovaraš sa mnom o svim tim stvarima
i da riječima izraziš što osjećaš.
Inače neću znati.
Oprosti što ti nisam rekao kad si došao vidjeti kako sam.
-Bravo, Taeheone! -I Jobu.
Da. Kako je bilo sljedećeg jutra?
-Oho! -Ha?
-Što?
-Ljube se! -Koji vrag?
Otkud sad to?
-Da! -Hej!
Zbog svađe su se još više zagrijali jedan za drugog!
Dobro jutro.
Da vidimo… Što još ovdje nisam doživio?
Nisam čuo što Taeheon osjeća.
Nadam se da će reći nešto.
I želim otići odavde s njim.
Čak i nakon što odemo odavde,
još puno toga želim saznati o njemu.
Želim ga viđati i razgovarati s njim.
Zato želim otići zajedno s njim.
U POTRAZI ZA DEČKOM
IZLET U SAPPORO ZAKLJUČIT ĆETE SVEČANOM VEČEROM.
-Moraju se dotjerati? -Baš lijepo!
-Simpatično! -Super!
Volim taj trenutak!
-Oho! -Ajme!
Kako su naočiti! Svi su prezgodni!
Kakva elegancija!
Naš posljednji izlet.
Posljednja večer ovdje.
Živjeli!
-Živjeli! -Živjeli!
Živjeli!
-Ha? Je li moguće? -Ha? Što?
I meni se čini!
Dolaze!
Trebamo uživati, ali pomalo je tužno.
-Ajme! -Ha?
PRODAVAČ U IT SEKTORU
VODITELJ PROJEKATA
Falio si mi!
-Dugo se nismo vidjeli! -Dugo!
-Kako ste? -Ajme.
-I ti si mi falio, Izaya. -I ti si meni!
Dugo se nismo vidjeli.
Odlično izgledaš!
-Puno je prošlo. -Hej!
Dugo se nismo vidjeli!
Nimalo se niste promijenili!
Evo i njega!
-Pa naravno! -Kazu!
PRODAVAČ U TELEKOMU
Zašto se sad svi smiju?
Evo me.
O, falio si mi!
Vratio sam se.
-Dobro došao. -Ovo je urnebesno.
Što je tako smiješno?
-Zanima me kako je Kazuyuki prošao. -I mene.
-Svi smo na okupu. -Jesmo.
„Dobro došli natrag!”
Vratili smo se!
Ne, ne.
Onda živjeli!
Živjeli! Dugo se nismo vidjeli!
-Jupi! -Ovo treba proslaviti.
Predivno.
Ne svađate se, nadam se?
-Svađamo se. -Znao sam!
Svađate se, zar ne? I mislio sam!
-Očekivano! -Mogu to zamisliti.
Raspravljamo. Ne prestanemo dok on ne bude zadovoljan.
-Točno. -Jasno vam je to.
Da.
-Još raspravljaju? -Očekivano!
Vidio sam to.
Pomislim da smo gotovi i zijevnem, a on poludi i kaže: „Zašto zijevaš?”
Možete to zamisliti, zar ne?
-Uvijek smo zajedno. -Jeste?
Da, 24 sata na dan.
Ali odlično se slažemo.
Vidi se. Isti ste kakvi ste bili.
-Lijepo. -Slažete se.
Ostat ćete u Španjolskoj?
Tri mjeseca. A onda ćemo ići u Australiju ako budemo mogli.
Aha.
Ali…
-To je dobro. -Super. Da.
A ti, Kazuyuki?
Da, baš me zanima!
Reci nam!
Otišao sam mu
i rekao mu da želim da opet budemo u vezi.
On je rekao: „Upravo sam to i ja mislio.”
-Zbilja? -Ajme!
Mislio je isto što i ja.
-To znači… -Dakle?
Dakle?
Odlučili smo ponovno biti zajedno.
-Oho! -Čestitam.
-Predivno! -To je odlično!
-Genijalno! -Vrh!
Divno!
-Čestitam od srca! -Plače mi se.
Rekao je da je vjerojatno bilo dobro što smo se obojica malo sabrali,
analizirali prošlost i razmišljali o budućnosti.
-Živjeli! -Živjeli!
Za nastavak 15-godišnje veze!
-Predivno! -Čestitam!
-Mislio sam na tebe.
-Sve ide dobro. -Da.
Ali falilo mi je ovo nakon što sam otišao.
Veselio sam se dolasku ovamo, znajući da ću vas sve vidjeti.
I ja isto.
Iskreno, nisam mislio da ću se sa svima toliko zbližiti.
Baš tako.
Kad sam tek došao, nisam bio siguran hoće li sve biti dobro.
Nisam očekivao da će mi biti tako teško rastati se od svih vas.
Preostala su samo dva dana.
Zanima me zbog kojeg ste iskustva ovdje sretni.
Ja sam puno razmišljao, naravno.
Zahvaljujući svima vama, pomirio sam se s bivšim.
Pa mi je drago što sam došao.
Kad sam došao u Zeleni prostor i sve vas upoznao,
nisam imao pojma s kakvim su osjećajima svi došli.
Slušajući sve vas kako govorite o svojim osjećajima,
slušajući vaša razmišljanja i vaša iskustva,
osjetio sam da postajemo prijatelji, a to dugo nisam bio osjetio.
Shvatio sam da polako sa svima stvaram uspomene.
I zbilja mi je bilo drago što sam došao.
A tijekom svega toga
čak sam i našao ljubav.
Još se pitam zaslužujem li toliku sreću,
ali sretan sam što sam došao.
Nadam se da ćemo i dalje svi biti prijatelji.
-A ti, Jobu? -Da…
Pa, nakon što sam prekinuo s bivšim,
dugo sam bio u jako teškom stanju…
Bilo mi je jako teško i bio sam jako potišten.
Nakon prekida prestao sam se truditi oko odnosa s ljudima
i nisam dopuštao da me itko upozna, da budem iskren.
Da. Ali želio sam to promijeniti i zato sam došao ovamo.
Razgovarajući sa svima o svemu i svačemu,
nekako sam prirodno…
Ne znam. Osjetio sam da nekoga želim bolje upoznati.
Prvi put nakon puno vremena…
poželio sam bolje upoznati jednu osobu.
I poželio sam da i ta osoba mene bolje upozna.
Nikad neću zaboraviti
svoju prethodnu vezu.
To je divna uspomena.
Ali to je prošlost.
I dalje mi je to divna uspomena,
ali sad iskreno želim steći nove uspomene s nekim drugim.
Mislim da ste za to vi zaslužni.
Zaslužna su ova dva mjeseca puna razgovora, smijeha i plača.
Od srca vam želim svima zahvaliti.
Predivno.
-Pitam se što on misli o tome. -Da.
-Sakura! -Sakura!
Trešnje cvjetaju.
-Baš lijepo! -Predivno.
-To! -Proljeće je.
-Stiglo je novo godišnje doba. -Da, snijeg se otopio.
Trešnje su u cvatu.
Izaya, Wille i Kazuyuki, imamo dar za vas.
Došli smo ovamo kao pupoljci i do odlaska smo se rascvjetali.
-Oho! -Jako simpatično!
-Predobro! -Ajme!
-Doviđenja. -Da.
-Vidimo se. -Da!
-Bok. -Vidimo se.
-Bok.
-Pa-pa. Nađimo se uskoro. -Da.
-Sretno! -Doviđenja.
-Pa-pa. -Pa-pa.
Večera je bila krasna.
Baš tako!
Došli su William i Izaya.
I Kazu je došao. Bila sam jako sretna.
Fantastično je što je Kazuova bivša veza opet oživjela.
-Mislila sam da to nije moguće. -Osim u romanima.
-Ali to se zbilja događa. -Događa se!
Očito je tih 15 godina bilo predivno.
Da! Došao je u Zeleni prostor da preboli prekid.
Vodio je dnevnik i analizirao je vezu,
prisjećao se detalja, sređivao misli, a onda se vratio bivšemu, kao u filmu!
Da nije došao ovamo, vjerojatno ne bi bio prošao taj cijeli proces.
Zbog posla i svega.
Da. Suočio se sa svojim osjećajima i pronašao u sebi odgovor.
-Sigurno mu ovo iskustvo puno znači. -Kako divno!
Izaya i William i dalje razgovaraju.
-Održavaju sastanke. -I dalje, da.
Rade li to ljudi i kad uđu u vezu?
-Beskonačno sastanče. -Beskonačno?
Morate svaki dan sastančiti
i raditi prilagodbe radi bolje budućnosti.
-Ali nakon nekog vremena… -Ne bude li dovoljno?
Kad pomisliš da si se popeo na vrh,
često je iza njega još jedan vrh.
-Nismo li svi to doživjeli? -Kad onda možemo predahnuti?
Ali William je rekao da je našao ljubav.
Tako je.
Vjerojatno su njihove energije u tim raspravama kompatibilne.
Bilo je slatko kad je Jobu zasuzio.
Je li dopro do Taeheona?
-Pitam se što je Taeheon mislio. -Da.
ČEKAM TE VANI KOD NATPISA „ZELENI PROSTOR”
-Došao si. -Da.
Hoćemo li proći uspomene koje smo stekli na Akanu?
Idemo u šetnju. Može?
Može.
ZELENI PROSTOR
Imamo puno uspomena.
Da.
-Sjećaš li se našeg prvog spoja? -Da.
Padao je snijeg i sve je ovo bilo zaleđeno.
-Bilo je užasno sklisko. -Poskliznuo sam se.
-Izgleda puno drukčije. -Da.
I kupili smo…
darove jedan drugomu.
Sve mi se vraća.
Evo ga.
Koliko uspomena! Ovdje smo prvi put prodavali kavu.
-Bilo je hladno. -Bilo je jako hladno tog dana.
-Kad sam te odabrao. -Tog dana kad si me odabrao.
Tog jutra bio sam jako nervozan. Tako je sve počelo.
Ali bilo je zabavno.
-Kolike uspomene! -Je l' da!
Trebala su im puna dva mjeseca da doguraju dovde.
Čini se kao…
potpuno drugo mjesto.
Da, naši su osjećaji drukčiji i okruženje je drukčije.
Zbilja nisam očekivao da ćeš se pojaviti u Zelenom prostoru.
Iznenadio sam se.
Da se nismo tada sreli, tko zna bismo li se ikada?
Tko zna?
Možda bi nam životi bili drukčiji.
Čudna je to pomisao, zar ne?
Kako život funkcionira. Da.
Možeš sjesti na drugu stranu.
Razgovarajmo malo.
Tako. Jako je mračno.
Što misliš o protekla dva mjeseca?
Dugo razmišljaš.
-Ne znam, oprosti. -Ha?
Što se mene tiče, poznavao sam te…
prije dolaska u Zeleni prostor.
Ali mislim da sam te zapravo upoznao
kad sam te odabrao za rad u kombiju.
Mislim da je naše pravo upoznavanje počelo
kad sam okrenuo pločicu s tvojim imenom.
Kao da nas je sudbina ovdje spojila.
To sam pomislio kad si se prvog dana pojavio.
Onda smo išli u Niseko, zar ne?
Tada su moji osjećaji prema tebi počeli bujati.
Ljubomora?
Da. I nisam te htio izgubiti.
Aha!
„Aha!” Da.
Kad smo drugi put radili u kombiju
i rekao sam ti da ti i dalje ne mogu ništa reći,
pomislio sam: „Čekaj malo!”
Shvatio sam da bih bio tužan da se posvetiš drugomu.
Shvatio sam da bih bio tužan.
Pomislio sam:
„Znači li to da mi se sviđa? Sviđa li mi se?”
Kad sam morao otputovati zbog doktorata,
razmišljao sam o tome što bi te usrećilo.
Tako sam se dosjetio da oslikam one šalice.
To me jako usrećilo.
Baš je bilo neočekivano.
Jako me dirnulo što si to učinio za mene.
U tom sam trenutku bio presretan.
Čuvat ću tu uspomenu u srcu
dok sam živ.
Kad si mi pričao o tome kako si se autao i o svojoj obitelji,
kad smo razgovarali o tim stvarima…
poželio sam ti biti oslonac.
I…
Uskoro odlazimo iz Zelenog prostora.
Vjerojatno se nećemo moći viđati svaki dan.
Možda ćemo čak nekad ići jedan drugomu na živce.
Ali nakon što smo zajedno proveli dva mjeseca,
ozbiljno pristupali jedan drugomu, razgovarali i stvarali uspomene…
mislim da možemo sve prevladati.
Kad si me pitao dok smo močili noge:
„Kakvu vezu želiš?”
Rekao si da se bojiš da nećeš moći ispuniti moja očekivanja.
Ali ne moraš se zbog toga brinuti.
Dok god si…
pokraj mene, ja sam sretan.
I zato…
Hoćeš li…
biti moj…
prvi dečko?
Ja sam tebe prvi htio pitati.
Znaš…
Reci! Odgovori već jedanput!
Rasplakat ću se, ozbiljno.
Da, budimo zajedno…
Da, vjerojatno ćemo…
svašta doživjeti, ali želim sve to prevladati s tobom.
O, ne, rasplakat ću se. Čekaj.
Ne znam, ne mogu prestati plakati. Od sreće.
Veselim se tomu.
Hladno je. Hoćemo li se vratiti?
Hladno je, da.
Hladno je.
Daj mi ruku.
Bilo je zabavno.
Brzo je prošlo.
Bilo je toliko zabavno da nisam ni skužio da su prošla dva mjeseca.
Da. Stekao sam nezaboravne uspomene.
Pamtit ću ovo do kraja života.
Jako mi je drago i sretan sam. Hvala svima.
Kao što znate,
ja sam ponovno došao, već sam drugi put u Zelenom prostoru.
Jako sam se brinuo kako ćete me primiti.
Ali ovih pet tjedana bilo je puno događanja i…
Činilo se da vrijeme dvostruko brže leti i, dok kažeš keks,
već sam se drugi put udomaćio u Zelenom prostoru.
Zahvaljujući svemu što sam od svih ovdje naučio,
otkrio sam jednu stranu sebe koje prije nisam bio svjestan
i uspio sam se suočiti s vlastitim osjećajima.
Sve vas volim.
Želio bih svima nešto reći.
Jučer smo se Huwei i ja
prisjećali svega što se ovdje događalo.
Sreo sam Huweia ovdje…
Onda smo prvi put zajedno radili u kombiju…
Kako je vrijeme prolazilo, i Huwei je mene počeo ozbiljno shvaćati.
Još se nikad nisam tako ozbiljno nekomu otvorio
i doživio da mi on jednako ozbiljno uzvrati.
Osjetio sam da bih s njim mogao zajedno kročiti kroz život.
Pa sam mu jučer službeno rekao što osjećam
i odlučili smo biti par.
-Ha? -Molim?
-Zbilja? -Čestitam!
Nismo ni skužili. Baš mi je drago!
Jučer mi je Bomi rekao što osjeća i htio sam se suočiti s time.
Osjetio sam da to želim jer…
Pa, kad smo išli u Sapporo,
Bomijeve riječi jako su me se dojmile.
Rekao je: „Više se veselim onomu što slijedi nakon odlaska iz kuće.
Mislim da tek tada nastupa pravi početak.”
To sam najviše želio čuti.
Znam da ćemo se vjerojatno puno spoticati,
ali ipak,
nadam se da ću moći Bomiju biti oslonac.
I zato…
Bomi mi je zaista poseban, a u isto vrijeme,
svi su ostali jako topli prema meni i zbilja su mi dragi.
Ma što se u budućnosti dogodilo,
nadam se da ćemo moći pomagati jedni drugima.
I mislim da je ovo tek početak.
I zato vam zbilja želim reći…
Hvala.
Mi sad idemo.
Dobro.
Taeheone.
Ponosim se tobom.
Budite sretni zajedno.
Rasplakat ću se.
Hvala ti, Hiroya.
Bilo mi je divno zahvaljujući tebi.
Da, znaš,
zbilja sam bio sretan kad si mi rekao što osjećaš.
Držim ti fige.
-I ja tebi. -Volim te.
-Hvala ti. -Hvala.
-Hvala i tebi, Taeheone. -Hvala ti.
Ponosim se tobom.
Želim ti sreću sa svime.
Javi se bilo kada. I ja ću tebe moliti za savjet.
-Nađimo se opet. -Hvala ti.
Sretno.
-Moje curke! -Curke!
-Curke!
Stvarno…
-Nađimo se opet, mi curke. -Da.
-Čestitam. Drago mi je. -Da, hvala.
-Puno ti hvala. -Želim ti sreću.
Hvala ti.
Mislim da se nikad nisam toliko smijao.
Bio si mi velik izvor radosti, Tomoaki.
Čestitam!
-Hvala. -Čestitam.
Vidimo se.
-Pa-pa! -Pa-pa!
Ovo je loše za srce, zar ne?
Vidimo se!
Daš mi ruku?
Ajme!
-Ovo je bilo divno. -Zbilja…
Predivno.
Svi su izgradili tako divne odnose!
Ali Bomijevo i Huweievo prisjećanje…
Tko bi rekao da postoje tako divni trenuci?
Da.
I mi smo se prisjećali, ali puno se toga dogodilo.
-Ono s ušima. -Ono s ušima.
-To je bilo super! -Predobro! Jako mi se svidjelo!
-Tada je sve počelo. -Tada se sve promijenilo.
„Poželio sam ti biti oslonac.”
Ajme! Kako fantastična rečenica!
Pun pogodak!
„Ja sam htio prvi to reći.”
To je ljubav, ha?
Sjećate li se, mladiću? Ovo vam je ljubav.
Sjećam li se? Možda nisam ni znao.
-Što je ljubav. -Tako, dakle.
Dobro, mislim da ću ja sljedeći
veselo napustiti Zeleni prostor.
Dobro.
Dosad sam se u životu
jako bojao da će me odnosi s ljudima povrijediti,
bilo prijateljski ili ljubavni.
Nisam htio da me ljudi ne vole.
Pa se na kraju
ni s kim nisam htio zbližiti i dosad sam tako živio.
Ali, došavši ovamo,
shvatio sam da svi imaju svoje izazove
i različita iskustva u svojim životima.
To me jako ohrabrilo.
Da nisam došao ovamo,
ni bih ni pomišljao na to da se autam.
Došavši ovamo,
uspio sam napisati pismo roditeljima.
Možda to moje pismo
uspije
ispuniti nekoga drugog nadom ili hrabrošću.
Potrajat će, ali molim vas, dopustite mi da vam ga pročitam.
Da čujemo.
„Dragi mama i tata, oprostite što vam ovako nenadano pišem.
Danas sam uzeo olovku u ruke jer vam silno želim nešto reći.
Ja sam gej.
Muškarac sam kojeg privlače muškarci.
Nitko za to nije kriv i ništa posebno nije to prouzročilo.
Kao što se tata zaljubio u mamu,
i mene sasvim prirodno privlače neki ljudi.
Samo što su ti ljudi istog roda kao ja.
Što se mene tiče, u tome je jedina razlika.
Odmalena sam znao da sam gej.
Ali vi ste uvijek govorili
da je jedino bitno da budem zdrav i normalan.
Bilo mi je jako krivo što nisam ‘normalan’ onako kako ste vi očekivali.
I živio sam u uvjerenju da je bolje da zadržim to za sebe
kako bi naša obitelj bila sretna.
Ali, kad sam odrastao, kad god bih došao kući,
svaki put bih primijetio da izgledate malo manje.
Shvatio sam da našoj obitelji nije ostalo puno vremena.
Počeo sam propitivati je li ispravno što vam to tajim.
I odlučio sam vam reći da sam gej.
Oboje ste se puno žrtvovali da biste me podigli
i bojao sam se da ću ispasti nezahvalan.
Jako me plašila pomisao na to da me možda nećete prihvatiti.
Ali onda sam upoznao devetoricu prijatelja.
Svi su različite dobi, narodnosti i podrijetla.
Zajedno smo se smijali i plakali, dijelili razna iskustva,
zajedno smo učili i sazrijevali.
Da nisam upoznao te prijatelje, zauvijek bih bio bježao od ovoga.
I ne bih bio u stanju napisati ovo pismo.
Tata, otkako sam znao za sebe, uvijek si bio jako zaposlen.
Bio si vani od jutra do kasno uvečer.
Bio si strog i uvijek ljutit, pa sam te u djetinjstvu mrzio.
Ali kad sam odrastao i počeo i sam svaki dan raditi,
napokon sam shvatio koliko si snažan i velik čovjek.
Sada te neizmjerno poštujem.
Mama, volim te zato što si dobra
i zbilja se trudim da i ja budem dobar prema drugima.
Puno ti hvala što si me rodila i odgojila me s toliko ljubavi.
Želim da shvatite što za mene znači normalna sreća,
iako je malo drukčija od tuđe.
Ako me možete prihvatiti,
želio bih kročiti kroz život zajedno s vama, svojom obitelji.
Puno vam hvala na svemu. Tomoaki.”
Sigurno će te prihvatiti.
-Hvala. Oprostite što je dugo trajalo. -Ma sve u redu.
Hvala ti što si ga pročitao.
Hvala ti.
Može zagrljaj prije odlaska?
Hvala ti.
Bio si najveseliji ovdje i znao si svima izmamiti osmijeh na lice.
Hvala ti.
Hvala tebi.
Drži se.
-Jesi li dobro, Ryuki? Sretno. -Dobro sam.
-Dajmo sve od sebe i autajmo se. -Da.
-I ti, Ryuki. -Da.
-Hvala ti. -Hvala.
Znam da je teško, ali…
Bit će sve u redu.
Tomoaki…
Hvala ti.
Hvala što si me odabrao za rad u kombiju.
-Jako mi je žao. -U redu je.
Hvala ti.
-Sretno. -Sretno i tebi.
-Hvala vam! -Hvala tebi.
Nemojte me zaboraviti.
Želim te zaboraviti, ali neću.
Inače ću vam doći na vrata!
Pa-pa!
Joj, udario sam nešto.
Do samog kraja pravi buku.
-Ovo je bilo jako potresno. -Predivno pismo!
Kad je tek došao…
-Bio je jako osjetljiv. -A onda je postao glavni zabavljač.
Da.
Sad može napisati takvo pismo.
-Predivno je izgledao. -To je bitno.
Bilo da pišeš pismo ili razgovaraš,
jako je bitno izraziti zahvalnost i osjećaje.
Bitno je.
Dobro…
Sad ja idem.
Došao sam ovamo
jer mi je prošla veza bila jako bolna.
Više nikomu nisam mogao vjerovati.
I nisam se mogao odlučiti na novu vezu.
Ali kad sam došao ovamo, vidio sam kako se Izaya i William
zbilja trude oko svoje ljubavi.
Svi su govorili o tome tko im se sviđa,
što ih muči i kako doživljavaju ljubav.
Iako nisam uspio naći dečka,
shvatio sam da ipak ima dobrih ljudi.
Zbilja sam to osjetio došavši ovamo i upoznavši sve vas.
Drago mi je.
Mislim da sam spreman za novu vezu.
Drago mi je.
-Više ne zazirem od ljubavi. -To je dobro.
A što se tiče autanja…
U početku mi se nije dalo govoriti o tome pred svima.
Činilo mi se da je besmisleno.
Ali nakon rada s Jobuom osjetio sam da mogu pokušati razgovarati.
Tako sam shvatio da se i drugi pate s time.
Kad je Jobuova mama donijela hranu,
vidio sam da te roditelji mogu voljeti i nakon što im kažeš da si gej.
I Hiroya i Jobu su dokaz.
Pa se veselim odlasku.
Znam da je čudno reći da se veselim,
ali zanima me kakve će biti reakcije.
Sada doživljavam autanje kao nešto pozitivno.
Super.
Čak i ako ne prođe onako kako se nadam,
i dalje ću imati sve vas.
Zato vjerujem
da mogu ponosno reći tati da sam gej.
Postao si jači. Sazrio si.
Da.
Dat ću sve od sebe.
Hvala ti.
Držim ti fige.
Naš mali braco!
Iznenadile su me tako optimistične riječi na rastanku.
-Zbilja? -Da.
Potpuno si drukčiji nego što si bio kad si došao.
Javit ću vam ishod.
-Pitaj me i o mom ljubavnom životu. -Da. Naravno da hoću.
-Vidimo se. -Sretno!
-Ne želim. -„Ne želim.”
Sretno, Ryu!
-Pa-pa! -Pa-pa.
Volim vas!
-Preslatko! -Baš slatko!
I mi tebe volimo.
-Preslatko! -Baš je faca!
Ryuki je jako mlad i bio je jako povrijeđen.
Bio je suzdržan i zbog svoje obiteljske situacije, ali promijenio se.
Ima se komu obratiti ako ne prođe kako se nada.
To je za Ryukija velika stvar.
Stekao je samopouzdanje da ponosno kaže da je gej.
Mislim da je to najveće blago koje je ovdje našao.
Dobro,
sad sam ja na redu.
Osjećam se preporođeno i slobodno.
Ovo su bila
jako zabavna dva mjeseca.
Odlučio sam doći ovamo i iskreno govoriti što osjećam…
Jako sam se trudio.
I bio sam okružen prijateljima.
Veselim se onomu što me čeka.
Želim svima zahvaliti
i otići odavde nasmiješen.
-Lijep izraz lica! -Da!
Sad kad ste samo vi ostali,
želim reći da vam držim fige i, ma kakav bio ishod,
računajte na mene.
Dobro.
-Hvala ti. -Hvala tebi.
-O, mršav si! -Zašuti.
Hvala ti.
-Bilo je zabavno. -Da.
-Vidimo se. -Vidimo se.
-Hvala. -Hvala.
Volim vas.
Evo ga! Kopiraš Ryukija!
-Hvala! -Hvala.
Doviđenja.
Zbilja izgleda sretno.
Puno bolje izgleda.
Mislim da će Hiroya nakon ovoga upoznati neku predivnu osobu.
-Da. -Da.
Ne zna najspretnije izraziti osjećaje,
ali mu je iskreno stalo do ljudi i prijatelja.
Dobra je osoba.
Drago mi je da se to vidjelo.
Mislim da je Hiroya postao samopouzdan.
Moći će i u drugim zajednicama graditi kvalitetne odnose.
Potiče me da ne dižem ruke od veza.
Danas je jako lako isključiti problematične ljude iz života
i pronaći neke druge.
On me sad potaknuo da bolje komuniciram s ljudima.
Imam ti nešto reći.
Reci.
Prvog dana napisao si mi pismo.
I odabrao si me za rad u kombiju.
Iskreno, u početku…
Bio sam na oprezu.
Tek smo se bili upoznali,
a napisao si mi da te privlačim.
Pa sam se brinuo da ćeš, ako me bolje upoznaš,
možda promijeniti mišljenje o meni.
Nisam te htio razočarati.
Ali usred svega ovoga, ne znam točno kada,
poželio sam redovito doručkovati s tobom.
Kad sam s nekim radio u kombiju, pitao sam se
što si ručao i kako ti prolazi dan.
Pitao sam se jesi li prethodne noći dobro spavao.
Počeo sam sve više misliti na tebe.
Kad smo prvi put prodavali kavu, nisam nimalo uživao.
Pa sam bio uvjeren da nikad s tobom neću moći ostvariti kvalitetan odnos.
Zato isprva nisam htio prihvatiti to što osjećam prema tebi.
Ali, kad sam počeo to osjećati, išli smo u Sapporo.
Odabrao sam tebe. Zato što…
nisam mogao bez tebe.
-Ha? -Da.
Htio sam te povesti sa sobom.
Ali nakon toga smo imali onaj noćni spoj.
Tada sam počeo
još više sumnjati u naš odnos, da budem iskren.
Htio sam razgovarati o puno toga u drukčijem okruženju.
Ali nije ispalo kako sam se nadao.
Ipak, što smo više vremena provodili skupa,
bio sam tužniji kad nismo bili zajedno
i počeo si mi nedostajati.
Kad sam jeo sa svima, a tebe nije bilo,
bio sam usamljen i htio sam s tobom uživati u ukusnom jelu.
Kad si rekao da te uho boli, bio sam zabrinut za tebe.
Počeo sam tako reagirati.
Iskreno, da me pitaš jesmo li uspjeli razgovarati o puno toga,
rekao bih da baš i nismo.
Ali zanima me
što slijedi nakon što odemo i zanimaš me ti.
I želim da me bolje upoznaš.
Ovo nam je posljednji dan u Zelenom prostoru.
Ali mislim da imamo puno vremena
i da možemo i dalje razgovarati.
Sad sam malo optimističniji.
Znaš…
Jako često govorim „vjerojatno”.
Da, ali…
Sad želim iskreno reći što osjećam.
Jobu…
Sviđaš mi se.
Ne znam zašto plačem, ali…
Hvala ti.
Htio sam ti to reći s osmijehom. Ali…
I ti se meni jako sviđaš, Taeheone.
Želim da zajedno odemo odavde.
Otiđimo zajedno iz Zelenog prostora.
Jako mi je drago.
Da. Trenutačno sam presretan što mogu s tobom stvarati nove uspomene.
I što napokon mogu biti svoj.
Posljednjih godina
nisam mogao potpuno biti svoj,
ali sad sam ispunjen optimizmom i sretan sam.
Hvala ti.
Dobro.
Drago mi je!
-Baš mi je drago! -Genijalno!
Dobro.
Proletjelo je.
Mi smo zadnji, ha?
Prazno je.
Bilo je zabavno.
-Je l' da? -Da.
Pazi!
Ljube se dok hodaju!
-Stalno se ljube! -Past ćete!
Sladak si.
NIKAD NEĆU ZABORAVITI OVE DANE I ŠTO SAM PREMA SVIMA OSJEĆAO
VIDIMO SE OPET JEDNOG DANA!
Ovo je bilo divno!
Zbilja je bilo divno. Srce mi je puno!
Što je ovo?
Kako dobra emisija!
Kako genijalan sadržaj!
-Genijalno je, zar ne? -Jest!
Taeheon se rasplakao pred Jobuom.
Jako me to dirnulo.
I mene.
Taeheonu su navrle suze u trenutku kad je srce pobijedilo razum.
-Krasno! -Lijepo rečeno, mlada damo!
Lijepo rečeno!
Srce je zaista pobijedilo razum.
On voli razmišljati.
„Zašto? O čemu razmišljaš? Želim shvatiti.”
On voli skupljati podatke i analizirati ih prije nego što se prepusti osjećajima.
Ali prije nego što je uspio sve posložiti u glavi,
osjećaji su se već oteli kontroli.
Govoriš o sebi!
-Joj! -Prepusti se!
-Tako je! -Prepusti se!
-Prepusti se osjećajima! -Pusti činjenice!
Sad znam koliko je bitno prepustiti se osjećajima.
Vidjela sam na svoje oči.
-Da. -Da.
Tako je.
U ova dva mjeseca svi su vidno sazreli i promijenili se.
Vidi im se na licu da su samopouzdani.
Čovjek se zbilja može promijeniti u dva mjeseca.
Neki su u tom razdoblju shvatili da se žele autati.
Kazu se vratio bivšem partneru.
Neki su našli ljubav.
Svi su se nevjerojatno preobrazili, sazreli su
i doživjeli ključne prekretnice u ova dva mjeseca.
To je zaista fantastično.
Bilo da su posrijedi prijateljstvo, ljubav
ili odnosi općenito, svi su se predano suočavali s njima.
Ljude pokreće ta spremnost da se direktno suoče sa stvarima.
Ako kad upadnem u kolotečinu, gledat ću ovu sezonu.
-Dobro kažeš! -Shvatila sam to.
Najbolje je biti iskren.
Hvala vam svima. Zaista.
-Hvala vam. -Na ovom druženju.
Zbog vas mi je ovo bio užitak.
-I meni. -Drago mi je što smo se našli.
Dobro, onda ja idem prvi.
Čekaj!
Prijevod titlova: Vojmir Špoljarić