Min kära, rara lilla markisinna...
Ni ber om nyheter om min brorson, eller borde jag säga...
...om ert vad?
Madame de Tourvel besvarade inte hans brev-
-så Valmont bestämde sig för att råka på henne, som av en slump-
-hos Dalbert och Contini.
Han hade för avsikt att framföra en eldig kärleksförklaring.
Ursäkta mig.
-Men bytet flydde... -Ursäkta mig.
-...innan han hann öppna munnen. -Madame?
Ryktet om hans misslyckande sprids i Paris, roar hans fiender-
-och jag är rädd att hans anseende inte överlever detta.
Ni ska vara nöjd.
Tourvel gör motstånd.
Segern är er.
Och snart har vår högmodige vicomte inget annat val-
-än att erkänna sig besegrad.
-Cécile. -Ni ser tankfull ut.
Tråkiga nyheter om stackars Valmont.
-Ni ser glad ut. -Jag borde vara ännu gladare.
Tourvels högmod är outhärdligt, men samtidigt...
-Vill ni att Valmont ska lyckas? -På mina villkor.
Tror ni att hon behagar honom?
Den här kvinnan tycker om män.
Jag ska ta hand om det.
Amen.
Markisinnan. Vilket underbart sammanträffande.
Jag var rädd att ni skulle vägra ta emot min inbjudan.
Jag har varit hemma hos er förut.
Jag iakttog er alldeles nyss.
-Ni verkade uppriktig. -Det var jag.
Jag saknar er hängivenhet-
-men jag fick en viss uppfostran.
Och Gud...
Gud är en sporadisk medspelare.
Madame... Kan jag räkna med er närvaro?
Gör mig den tjänsten, så ger jag er det jag förnekade er make.
Vad för något?
En bekännelse.
Utan att skrävla vill jag tillägga-
-att Valmont alltid har varit generös mot de mindre lyckligt lottade.
-Tråkar jag ut er, madame? -Tvärtom.
Men oss kvinnor emellan hade jag förväntat mig...
...att ni skulle berätta om hans andra egenskaper.
Är han verkligen en underbar älskare?
Jag trodde inte att ni gick att chocka.
Jag hoppas att ni inte blev arg.
-Jag försöker leka på ert sätt. -"Leka"?
Är det inte så ni har valt att leva i er grupp? Genom att leka?
Leken har gränser.
Regler, till och med.
En regel, och bara en.
Slå er ned.
Att kunna erkänna nederlag.
Men nederlag av ett njutbart slag.
Det handlar om att ge efter för sin egen lust.
Ni verkar tro att jag har svårt att motstå er vän Valmont.
Ni är Guds sista försvarslinje mot fördärvet.
Helgonlika madame de Tourvel, i all evighet.
Tror ni att ni en dag tröttnar på att spela denna ädla karaktär?
Är ni inte trött på er krona, prinsessan Libertin?
Min status erbjuder vissa förtjusande nöjen.
-Jag tror er inte. -Ni tror inte på nöjen.
Jag tror inte på makt.
Er skönhet är ett formidabelt men förgängligt vapen.
Ni kanske vinner ett par slag, men ni kommer att förlora kriget.
Ni gör mig så glad! Då är vi överens om det viktigaste.
Att det är ett hemligt krig som pågår.
Ni, ett helgon. Jag, en hora.
Vi bär vår rustning för att kunna lura männen.
-Ni är så pessimistisk. -Där har ni fel.
Jag älskar min epok. Jag omfamnar den och vill erövra den.
Men vad förväntar ni er?
Att jag ska förlora min tro och falla för Valmont?
Ni är en av dem som...
...behöver älska och bli älskad.
Om er make inte längre räcker till-
-vet Valmont hur han ska ta er och uppenbara er.
Ni älskar er själv mycket mer än ni älskar Gud.
Ni behöver förbjudna upplevelser.
Jag var som ni, innan jag blev den jag är.
Tro mig. Bara genom att ge efter för era begär-
-kan ni hitta nyckeln till er själv.
Förlåt.
Mitt svar på frågan blev lite långt.
-Frågan...? -"Är Valmont en underbar älskare?"
Greven av Gercourt, madame.
-Madame. -Vilken trevlig överraskning.
-Jag kommer i fredens namn. -Fred?
En Pax Libertina.
Jag är trött på käbbel och saknar er vänskap.
Ni besöker mig aldrig längre och mitt lilla hus känns tomt.
Vilken överdrift.
Men fortsätt, det är angenämt.
Vet ni vad de säger i Versailles?
-Att kungen är uttråkad. -Jaså? Så sorgligt.
Ryktet säger att han längtar efter att lämna palatset och se staden.
Men ensam kan jag inget göra.
Jag behöver er hjälp.
Låt mig tjäna er som jag en gång gjorde.
Har vi inte uträttat stordåd förut? Paris låg för våra fötter.
Tänk tillbaka på de vi var. På den ni var.
Vi kände till alla makthavares hemligheter.
-Ni förstörde det, för alltid. -Nej. Det är inte för sent.
Om vi bara kunde återuppliva Paris gyllene dagar.
Ja...
Däremot...
...behöver jag försäkra mig om att ert åtagande är uppriktigt.
Ert ord räcker inte. Jag behöver en gest...eller en uppoffring.
Glöm er lilla skyddsling markisinnan de Merteuil.
Folk har tröttnat på hennes arrogans och dominanslusta.
Jag kan inte hjälpa er så länge ni står vid hennes sida.
Det var det ni var ute efter.
Isabelle är som en dotter för mig.
Hon kan inte vinna.
Hatet har gjort henne galen.
Hovet kommer att få nys om hennes eskapader.
Om vi inte stoppar henne nu hamnar hon i händerna på fanatikerna.
De kommer att använda henne som ett vapen mot oss.
Och det skulle innebära slutet.
Slutet på friheten som vi så ivrigt har kämpat för.
-Så lömskt. -Förlåt?
Ni hörde vad jag sa. Hur vågar ni tala med mig om frihet?
Ni känner av det, att vinden har vänt.
Varje gång ni har försökt skada henne-
-har Isabelle förödmjukat er. Snart besegrar hon er...
Det räcker!
Hur vågar ni?
Jag tar mig tiden och besväret att tala till er med respekt...
Tvinga mig inte att skada er.
Nej! Nej! Nej!
Er doft, er hud...
Det finns bara ett sätt att sluta fred.
Kom in!
Ert ekipage är redo, madame.
Tack. Jag är färdig med greven.
Madame.
Minns ni riddar Danceny?
Mademoiselle de Volanges fästman?
Fästman? Inget har tillkännagetts än.
Stackaren äger inget instrument och behöver öva inför en provspelning.
Jag hade glömt att jag bjöd in honom att öva här i kväll.
Jag hoppas att ni inte misstycker.
Tack.
Jag är utmattad. Jag går och lägger mig, men snälla sitt kvar.
Jag går också upp.
God natt, madame.
Behagar hon er?
Om jag gick med på att komma hit var det endast av vänskap.
Vilken vänskap? Vi är kompanjoner.
Så har det varit sedan första dagen.
Ni behöver pengar och jag behöver er charm.
Ni glömmer det viktigaste. Jag har träffat Cécile...
Ja, jag vet.
Redan i morgon får ni glädjen att återigen älska henne till döds.
Och då kan ni fortsätta räkna med mig som er kompanjon, och vän.
Men vad gäller kvällen...
Knacka på madame de Tourvels dörr.
Berätta om era tvivel.
Den djupa förvirringen hon orsakar er.
Hur ni hatar er själv för att ni verkar glömma Cécile.
Låt henne prata med er...
...och förklara att ni måste vända er till Gud eller något annat barnsligt.
Lyssna på henne, om och om igen...
...länge...
Var bara er själv. Perfekt.
Så länge ni är kvar är allt möjligt.
Ni får henne innan gryningen.
Kom ihåg att genom att hjälpa mig, så hjälper ni Cécile.
Utan mig hade er älskling redan varit grevinnan av Gercourt.
Ni agerade av godhet. Jag tackar er.
Jag agerade av samma skäl som alltid. För att jag var tvungen.
Seså. Hon är riktigt söt-
-och jag kunde ha bett om mycket otrevligare tjänster.
Seså.
Nej. Jag förlorar hellre Cécile än bedrar henne.
Gör vad ni vill.
Käraste markisinna.
Er tystnad bekräftar mina värsta farhågor.
Jag trodde att ni var förälskad, men jag misstog mig.
Ni har fallit offer för ett starkare gift. Stoltheten.
Vi behöver tala om Gercourt, förbereda ert försvar-
-men ni slösar tid på Tourvel, som inte är det minsta viktig.
Av stolthet och elak fåfänga leker ni, madame-
-när ni borde slåss.
Varken ni eller Valmont har någon kontroll längre.
Jag ser er gå vilse i labyrinten som ni har byggt.
Madame?
Är allt som det ska?
Jag vill inte leka mer.
Ni har vunnit.
-Och det gör mig inget. -Jag känner inte igen er.
Valmont slog vad om att han kunde förföra er.
Det är jag som är belöningen.
Nu förstår jag inte.
Så om han vill ha mig... är det för att han älskar er?
Mig? Är ni verkligen så blind?
Han har aldrig älskat mig. Men han älskar er.
Det är orättvist, men så är det.
Tror ni att libertinismen bara är på lek?
Inte för Valmont. Inte längre.
Hans livsfilosofi har blivit hans fängelse och helvete.
Han skäms för att visa världen vem han har blivit.
En förälskad och svag man.
Så han fantiserade ihop ett löjligt vad...
...för att dölja sina känslor.
Ni kan välja att inte älska honom tillbaka.
Men snälla... Låtsas inte som om ni inte ser honom.
Rosemonde, min skyddsängel. Jag hade glömt-
-att inom manipulationskonsten måste man utnyttja sanningen.
Jag vet vad jag gör.
Jag berättade för madame de Tourvel om mitt vad med er brorson.
På så sätt lyckades jag ge henne en förvrängd illusion.
Utan den skulle hon för alltid förbli ointaglig.
Valmonts absoluta kärlek till henne.
"När hon går ut, slås hon av behagliga syner."
"När hon kommer åter drabbas hon av ännu ljuvare sådana."
"Överallt ser hon sådant som behagar hennes hjärta"-
-"och hennes själ, så oförmögen att känna stolthet..."
För att acceptera sitt öde-
-behövde hon precis som andra ordinära varelser-
-tro sig vara älskad.
Jag välkomnade en triumferande kvinna-
-och tog farväl av en kvinna utan kompass-
-förtärd av ett fruktansvärt virus:
Rädslan att gå miste om sig själv.
Vilken glädje det är att få se er.
Jag har hört att Danceny oroar er.
Jag älskar honom så mycket.
Mademoiselle Cécile de Volanges...
Glöm honom.
-Förlåt? -Er riddare.
Glöm honom.
Ge honom er kropp eller utnyttja hans när ni känner för det.
Men låt honom inte uppehålla er.
Danceny är en pojke.
Men ni...
Ni är en kvinna...
...mademoiselle Cécile de Volanges.
Jag älskar er så, madame.
Om jag bara kunde visa er hur tacksam jag är.
Kanske en dag.
Nå?
Hans hat mot er är utan like.
Gercourts? Det bryr jag mig inte om.
Vad kan han göra mig?
Tro mig. Han kan be kungen om ert huvud.
Isabelle...
I morgon bitti måste ni sända bud till er make.
Berätta att ni saknar honom och be honom återvända snarast.
Ni behöver hans beskydd.
-Om han återvänder förlorar jag allt. -Er exil blir kortlivad.
Och den skulle trygga er framtid.
Min framtid eller er, madame?
Har jag inte rätt att skydda mig själv?
I min ålder vill man ha lugn och ro.
Jag vägrar att låta mitt goda rykte fördärvas nu.
Hör ni inte vad ni säger?
Det är nonsens, madame.
Ber ni mig offra min frihet för er skull?
Är inte det definitionen av feghet?
Jag känner inte igen er längre. Ni var ju den första.
Filosofi kan inte rädda oss nu.
Jag ger aldrig upp min frihet. Hör ni mig?
Aldrig!
Madame...
-Varsågod... -Isabelle har berättat allt.
Om ert vad.
Jag vill aldrig mer dölja något.
Mina kondoleanser, markisinnan.
-Ni har vårt medlidande, madame. -Hela regementet delar er smärta.
Er make var ett föredöme och ett skinande ljus för oss alla.
Vad hände?
Ända till slutet ska er magnifika make ha varit...
Ett föredöme, och ett skinande ljus.
Hur dog han?
Under förberedelserna inför de fruktansvärda striderna-
-när fiendetrupperna samlades kring Livingstone-
-och han hade etablerat en strategi för att hejda britterna...
"Förberedelserna"?
Er make var ett föredöme och ett skinande ljus för oss alla.
Kalla på madame de Rosemonde.
Ta ner tavlan från väggen och ställ den...någon annanstans.
Smärtan är mig övermäktig.
-Kanske med tiden... -Ja visst, madame.
Madame. Det gör mig glad att se er.
Jag hörde nyss om er make.
Min enda tröst är att han var ett föredöme och ett skinande ljus.
Självfallet.
Tvinga mig inte att låtsas sörja den där uslingen.
Låt mig få se på er.
Framgången klär er. Berätta nu.
I går kväll när hon gick över tröskeln-
-var jag så ivrig att smaka på segern och rädd att hon skulle fly-
-att jag förtärde mitt byte i hastiga, glupska tuggor.
Jag ångrade mig genast, övertygad om att när nöjet var över-
-skulle skammen få madame de Tourvel att gå upp i rök.
Men så blev det inte.
Elden fortsatte att brinna under loppet av natten.
Hon låg ännu i min famn för några timmar sedan.
Som om madame de Tourvel var skapt för kärleken.
-Så ni älskar henne? -Som en fördömd själ.
Men jag slutade aldrig tänka på er. Ni var där, överallt, hela tiden.
Äntligen...
Vad är det som pågår?
Det är inte över än.
"Och därför, får den här natten aldrig upprepas."
"Jag önskar er allt gott. Ni förtjänar det."
"Jag kommer alltid att minnas..."
Nej, nej. Nej, vicomte.
Pratet om oförglömliga minnen...
Stackarn kommer att fortsätta hoppas.
Gör slut på hennes lidande.
Hon trodde att ni var förälskad. Men hon behövde höra det där tramset.
Skriv. Skriv!
"Det jag älskade var er renhet."
"Nu är jag besviken."
"Farväl."
Ni älskade henne bara för att hon gjorde motstånd.
Skriv nu.
Fint. Skriv under.
Skicka detta till madame de Tourvel.
-Klä av er. -Vad är det med er?
Jag vill betrakta er länge först, se på er kropp.
Innan jag ser er njuta.
Det där absurda vadet har vi väl glömt nu?
Om jag hade vunnit, hade ni låst in er i ett kloster?
Ni förlorade, jag vann.
Ni har inte vunnit. Och jag har inte förlorat.
Det var jag som besegrade madame de Tourvel.
Och ni njöt av frukterna.
Det gläder mig att höra det.
Ni är min vän.
Jag skulle göra vad som helst för att hjälpa er igen.
Ni lovade mig, madame. Har ni ingen heder?
Lovade?
Det förflutna har lärt mig att vara aktsam med löften.
Handlade det här om hämnd?
Efter allt vi har gått igenom...
...ska det sluta så här?
Med förödmjukelse. Med grymhet.
Det vägrar jag att tro.
Ni är som stackars madame de Tourvel.
Ni tror först på en sak, sedan en annan, sedan ännu en annan.
Innerst inne är ni en drömmare.
Seså, Sébastien. Det var bara på lek.
Sök upp henne. Eller är ni rädd att hon aldrig ska förlåta ert brev?
"Vid det sista uppvaknandet var min skräck så stor"-
-"att jag inte lyckades övervinna den."
"Jag kastade mig ner från sängen, alldeles ifrån mig."
"Jag irrade runt i rummet, rädd som ett barn för nattens skuggor"-
-"i tron att jag såg spöken, med den jämrande rösten i huvudet."
"Rösten jag inte kunde vara likgiltig inför..."
Stig på.
Känner ni marskalk Castellet?
-Madame. -Monsieur.
Min vän ska inom kort befordras till kungens justitieråd.
Jag har mycket att tacka er för.
Frankrike är inte som England.
Makten ligger i kungens händer.
Ryktet om vicomtens bedrift med madame de Tourvel-
-har spridit sig till Versailles.
De religiösa fanatikerna är rasande-
-och deras klagosång har även nått kungens öron.
Valmont måste straffas offentligt.
-Min brorson är oklanderlig. -Vicomten är en skicklig man.
Han har lyckats dölja sina brister och tysta vittnena.
Fram tills nu.
-Ni ljuger. -Nej, madame.
Jag är rädd att det här angår även er.
Jag syftar på vicomtens äktenskap med Isabelle Dassonville.
Numera känd som markisinnan de Merteuil.
Domare Tourvel har redan utrett det.
Jag måste varna er. Det finns bevis som binder er till brottet.
Men om ni går med på att tala inför hovet-
-kan jag garantera att ni slipper konsekvenser.
Annars...kommer ni att förnedras och förvisas.
Och er brorson...
Monsieur.
I vår gamla vänskaps namn...
Oroa er inte.
Man kan föreställa sig en rättegång så blygsam och diskret att...
...er brorson klarar sig undan med ett överstigligt straff.
Som ett par månader i fängelse, där man skulle göra allt-
-för att hans bekvämlighet motsvarar hans status.
Det skulle fastställas att Isabelle, genom att ha äktat markisen-
-gjort sig skyldig till bigami-
-och att denna ädla allians var ett bedrägeri.
Isabelle skulle förlora sin titel och alla sina ägodelar.
Vi kan glädjas åt att den stackars markisen-
-inte längre kan bevittna detta förfall.
Ni ber mig förråda min brorson och min käraste väninna.
Jag ber er inte om något.
Det vi erbjuder er...
Offra er kära väninnas prestige.
En kvinna ni inte ens kände för några månader sedan.
I ett enda syfte.
Att rädda er situation och er brorsons liv.
Vad heter hästen?
-César. -Han är vacker.
Ni är förtjusande, Cécile.
Isabelle?
Markisinnan skickade mig.
Text: Emilia Svensson Iyuno