Draga moja i nježna mala markizo,
pitate me kako je moj nećak
ili, bolje rečeno, vaš ulog.
Budući da mu gđa de Tourvel nije odgovorila na pisma,
Valmont je odlučio sresti je,
u najneobičnijim slučajnim okolnostima,
u butiku Dalbert et Contini.
Isplanirao je jednu od onih svojih tajnih gorljivih izjava...
Oprostite.
Ali plijen mu je pobjegao...
Ispričavam se.
Dok još nije ni otvorio usta.
Glasina o njegovim neuspjesima proširila se Parizom,
razveselivši njegove neprijatelje,
i bojim se da njegov ugled ovo neće preživjeti.
Sigurno ste zadovoljni.
Tourvel se odupire.
Pobjeda je vaša.
I uskoro naš ponosni vikont neće imati druge
nego priznati poraz.
Cécile!
Nisam htjela smetati...
Još loših vijesti od jadnog Valmonta...
Izgledate oduševljeno. -Trebala bih i više biti.
Tourvelin je ponos nepodnošljiv, a istovremeno...
Želite da Valmont uspije? -Pod mojim uvjetima, da.
Mislite li da joj se on sviđa?
Ta žena voli muškarce.
Pobrinut ću se za to.
Amen.
Markizo...
Kakva divna slučajnost!
Trebam razgovarati s vama, a bojala sam se da ćete odbiti moj poziv.
Već sam bila kod vas.
Promatrala sam vas maloprije.
Mislila sam da ste iskreni. -I bila sam.
Nisam pobožna kao vi, gospođo.
Ali odgojena sam na određeni način
i Bog...
Bog mi je još uvijek povremeni partner.
Onda, gospođo,
mogu li računati na vas uz sebe?
Učinite mi tu uslugu i dat ću vam ono što nikada nisam dala vašem mužu.
Što?
Svoju ispovijed.
ZAVOÐENJE
Dodala bih da je, ne hvaleći se,
Valmont uvijek bio iznimno velikodušan
prema onima koji nemaju mnogo.
Dosađujem li vam, gospođo?
Naprotiv...
Ali, kada smo već same ovdje, mislila sam ćete mi, kao žena ženi,
govoriti o nekim drugim njegovim vrlinama.
Je li Valmont doista najdivniji ljubavnik?
Nisam očekivala da ću vas šokirati.
Nadam se da mi ne zamjerate.
Učim igrati vašu igru.
Moju igru?
Niste li vi i ostali članovi vašeg plemena izabrali ovakav život?
Igrajući...
Ali ta igra ima granice.
Rekla bih čak i pravilo.
Jedno jedino pravilo.
Izvolite.
Znati priznati poraz.
Ali vrlo ugodan poraz,
jer najvažnije je odati se vlastitoj želji.
Izgleda da mislite
da mi je teško odupirati se vašem prijatelju Valmontu.
Vi ste posljednji Božji bedem obrane od poroka.
Vječna svetica, gđa de Tourvel...
Bi li vam jednog dana
moglo dosaditi glumiti taj plemeniti lik?
A niste li vi umorni od nošenja te krune, libertinska princezo?
Moj položaj donosi neke slasne užitke.
Ne vjerujem vam, markizo. -Jer ne vjerujte u užitak.
Jer ne vjerujem u moć.
Vaša je ljepota oružje, zastrašujuće, ali prolazno.
Svakako ćete njome dobiti neke bitke, ali ćete na kraju izgubiti rat.
Prezadovoljna sam!
Slažemo se oko bitnog:
u tijeku je tajni rat...
Vi svetica, ja kurva.
Nosimo svoje oklope i maske samo kako bismo bolje manipulirale muškarcima.
Imate tako pesimističan pogled na ljudsku narav.
Naprotiv, varate se:
volim svoje vrijeme,
prigrljujem ga
i želim ga u potpunosti osvojiti.
Ali što očekujete?
Da će me gubitak vjere odvesti ravno Valmontu?
Vi ste jedna od onih koji...
Luđački trebaju voljeti
i biti voljeni.
I ako vam vaš muž više nije dovoljan,
Valmont će vas znati uzeti i otkriti.
Sebe volite puno više nego Boga
i trebate drukčija, zabranjena iskustva.
Bila sam kao vi prije negoli sam postala to što jesam.
I kažem vam,
samo ćete odavanjem svojim željama dobiti ključ sebe same.
Oprostite...
Moj je odgovor na vaše pitanje bio malo predug.
Moje pitanje?
"Je li Valmont najdivniji ljubavnik?"
G. grof de Gercourt, gospođo.
Gospođo. -Kakvo divno iznenađenje, dragi grofe!
Dolazim u miru. -Miru?
Pax Libertina.
Dosta mi je naših razmirica
i nedostaje mi vrijeme kad smo bili prijatelji.
Više me ne posjećujete
i moja kućica izgleda tako prazno bez vas.
Kako pretjerujete!
Ali nastavite, zvuči ugodno.
Znate li što govore svi u Versaillesu?
Da je kralju dosadno. -Doista?
Kako tužno...
Priča se da želi napustiti palaču i otići u grad.
Ali sam ne mogu ništa.
Trebam vašu pomoć.
Dopustite mi da vam služim kao nekoć.
Nismo li postigli sjajne stvari? Pariz nam je bio pod nogama...
Volio bih se prisjetiti tko smo bili,
tko ste vi bili...
Nije bilo moćnika čije tajne nismo znali.
To ste uništili zauvijek. -Ne, još imamo vremena...
Zamislite da vratimo Parizu njegov stari sjaj...
Da...
Međutim...
Moram biti siguran da ćete ispoštovati Pax Libertina.
Ne mogu se pouzdati u vašu riječ, trebam djelo
ili, još bolje, žrtvu...
Zaboravite svoju štićenicu, markizu de Merteuil.
Ljudima je dosta njezine arogancije i sklonosti dominaciji.
Ne mogu vam pomoći ako je ne napustite.
To je sve što ste željeli od mene.
Isabelle mi je poput kćeri.
Ne može pobijediti.
Poludjela je od mržnje.
Uskoro će cijeli Dvor čuti za njezina nedjela.
Ako je ne zaustavimo sada,
završit će u rukama versajskih fanatika.
Iskoristit će je kao priliku da nas napadnu.
I to će biti kraj svega, gospođo,
kraj slobode za koju smo se tako gorljivo borili.
Podmuklice... -Što?
Čuli ste me.
Kako se usuđujete spominjati mi slobodu?
Znam da već to osjećate. Situacija se preokrenula.
Svaki put kad ste joj pokušali nauditi,
Isabelle vas je ponizila
i uskoro će vas poraziti zauvijek...
Sad je dosta!
Kako se usuđujete?
Ulažem vrijeme i trudim se razgovarati s vama s poštovanjem.
Ne silite me da vam naudim.
Ne!
Vaš miris, vaša koža...
Samo je jedan način da sklopimo mir.
Uđite!
Vaša je kočija spremna, gospođo.
U redu. Završila sam s grofom.
Gospođo.
Sjećate li se g. viteza od Dancenyja?
Mladi zaručnik gđice de Volanges... -Zaručnik?
Ništa još nije službeno.
Siroto dijete ne posjeduje ni svoj instrument,
a treba se pripremiti za audiciju.
U potpunosti sam zaboravila da sam ga pozvala da vježba ovdje večeras.
Nadam se da vam neće smetati.
Hvala.
Iscrpljena sam, idem spavati,
ali vi slobodno ostanite.
Idem i ja gore.
Laku noć, gospođo.
Sviđa li vam se ona?
Gospođo, pristao sam doći večeras samo zbog prijateljstva...
Kakvog prijateljstva?
Mi smo partneri, dragi viteže.
Tako je od prvog dana.
Vi trebate novac, a ja vaš šarm.
Zaboravljate ono najvažnije:
otkad smo se upoznali, sreo sam Cécile.
Cécile? Da, znam...
Od sutra ćete opet imati zadovoljstvo ludo je voljeti.
I vjerujte mi, moći ćete računati na mene kao partnericu i prijateljicu...
Ali večeras...
Pokucajte na vrata gđe de Tourvel...
Objasnite joj svoje dvojbe.
I taj duboki osjećaj zbunjenosti koji uzrokuje u vama.
Kako mrzite sebe jer ste zaboravili Cécile...
Neka razgovara s vama,
objasni vam da se morate okrenuti Bogu
ili neku takvu djetinjariju...
Slušajte je... I opet i opet...
Dugo...
Samo budite svoji. Odlično.
Sve dok ste u njezinoj sobi, sve je moguće.
I vjerujem da će prije svitanja biti vaša.
Ne zaboravite, viteže, pomažući meni, pomažete i Cécile.
Bez mene, Cécile bi već bila Gercourtova žena.
Djelovali ste iz dobrote svoga srca.
Hvala vam. -Djelovala sam kao uvijek,
jer sam morala.
Hajde, ta je žena prava poslastica,
a mogla sam vas zatražiti puno neugodniju uslugu.
Hajde.
Ne, gospođo, radije bih izgubio Cecile, nego je izdao.
Učinite što želite.
Najdraža markizo,
vaša šutnja potvrđuje moj najveći strah.
Mislila sam da ste zaljubljeni, ali prevarila sam se.
Plijen ste najnasilnijeg otrova:
ponosa.
Trebali biste se usredotočiti samo na Gercourta.
Moramo pripremiti i organizirati vašu obranu,
a vi tratite pažnju na Tourvelicu koja je potpuno nebitna.
A sve radi ponosa, igrate se okrutnom taštinom, gospođo,
umjesto da se borite.
Ni vi ni Valmont više ničim ne vladate:
vidim da ste oboje izgubljeni u labirintu koji ste sami izgradili.
Gospođo...
Dobro ste?
Ne želim više igrati.
Pobijedili ste
i to je u redu.
Ne prepoznajem vas.
Valmont se okladio sa mnom da vas može zavesti.
A ja sam sama ulog u toj okladi.
Ne razumijem.
Dakle, ako me želi,
to je zato što voli vas.
Voli mene?
Stvarno ste tako slijepi?
Nikada me nije volio.
Ali vas voli.
Nije pravedno, ali tako je.
Mislite da je libertinstvo samo igra?
Za Valmonta nije.
Više nije.
Njegova je životna filozofija postala
njegov zatvor i pakao...
Krije se od svijeta, srameći se toga kakav je postao:
slab i zaljubljen.
Zato je smislio tu glupu okladu
samo kako bi prikrio osjećaje.
Možete odabrati ne uzvratiti mu ljubav,
ali, molim vas,
ne hinite da je ne vidite.
Moja Rosemonde, moj anđele čuvaru,
zaboravila sam:
umijeće manipulacije nije ništa bez upotrebe istine po potrebi.
Znam što činim.
Zato sam riskirala i rekla gđi de Tourvel
da smo se vaš nećak i ja okladili.
I tako sam joj uspjela prenijeti tu ludu zabludu,
bez koje bi vječno ostala neprobojna:
Valmontovu apsolutnu ljubav prema njoj.
"Kad izađe iz kuće,
pogled joj zastane samo na lijepim stvarima;
kada se vrati, pronađe još slađe;
posvuda vidi ono što joj je srcu drago
i ta duša, toliko neosjetljiva na samoljublje..."
Ali kako bi prihvatila da postaje ono za što je stvorena,
morala je, kao mnogi drugi mediokriteti, vjerovati da je voljena.
Ugostila sam pobjednicu,
a ispratila sam ženu bez podrške i kompasa,
koju izjeda najstrašniji virus:
strah da ne zaobiđe sebe.
Kako mi je drago vidjeti vas opet.
Čujem da vam Danceny uzrokuje brige.
Toliko ga volim...
Gđice Cécile de Volanges...
Zaboravite ga.
Molim? -Svoga viteza.
Zaboravite ga.
Dajte mu svoje tijelo ili se poslužite njegovim kad god poželite,
ali ne dajte da vam okupira um ni tren dulje.
Danceny je dječak,
dok ste vi...
Vi ste žena,
gđice Cécile de Volanges.
Toliko vas volim, gospođo.
Kad bih barem nekako mogla pokazati koliko sam vam zahvalna.
Možda jednog dana.
Što je?
Nikad nisam vidjela takvu mržnju muškarca prema ženi.
Gercourta?
Nije me briga za to.
Što mi može učiniti?
Vjerujte mi:
bio bi u stanju zatražiti kralja vašu glavu.
Isabelle...
Odmah ujutro trebate pisati mužu.
Recite mu da vam silno nedostaje i da jedva čekate da se vrati.
Trebate ga, odnosno, njegovu zaštitu.
Ako se markiz vrati, sve ću izgubiti.
Vaš izgon neće dugo trajati.
I osigurat će vam budućnost.
Moju ili vašu budućnost, gospođo?
Ne smijem li se zaštititi?
U dobi sam kad ljudi traže mir.
I neću dopustiti da mi ugled, za koji sam se predugo borila, bude okaljan.
Čujete li vi sebe?
To je ludost, gospođo.
Tražite da žrtvujem svoju slobodu jer se bojite da ćete izgubiti svoju?
Nije li to definicija kukavičluka?
Ne prepoznajem vas više.
Vi ste bili prvi...
Nije više vrijeme za filozofiranje.
Neću se nikad odreći slobode, čujete?
Nikada!
Gospođo...
Izvolite... -Isabelle mi je sve rekla.
Vaša oklada...
Nikada vam više ne želim ništa tajiti.
Moja sućut, gđo markizo.
S vama smo u žalosti.
Cijela pukovnija s vama žaluje.
Vaš je muž bio uzor i svjetlo svima nama.
Što se dogodilo?
Do samoga kraja vaš veličanstveni muž bio je...
Uzor. I svjetlo.
Kako je umro?
Tijekom priprema za strašnu i žestoku bitku,
dok se neprijateljska vojska okupljala na obalama Livingstonea,
nakon što smo utvrdili plan borbe uz koji smo, iako malobrojniji,
obuzdali britanski napad...
Priprema?
Vaš je muž bio uzor i svjetlo svima nama, gospođo.
Pošaljite po gđu de Rosemonde.
Skinite ovu sliku sa zida i stavite je...
Drugdje.
Moja je bol prevelika.
Možda s vremenom...
Da, gospođo.
Gospođo, drago mi je vidjeti vas opet.
Upravo sam čuo za vašeg muža, markiza.
Jedino me tješi što znam da je bio uzor i svjetlo svima nama.
Naravno.
Gospodine, ne tjerajte me da se pretvaram da žalim za tim nitkovom.
Dajte da vas pogledam.
Uspjeh vam pristaje.
Pričajte mi o tome.
Sinoć, tek što je kročila u moj dom,
toliko sam nestrpljivo htio uživati u pobjedi,
toliko sam se bojao da će mi pobjeći
da sam brzo progutao plijen,
u par kratkih, pohlepnih zalogaja...
Odmah sam požalio što sam se žurio, uvjeren da će, čim prođe užitak,
našu svetu gđu de Tourvel obuzeti sram i da će nestati zauvijek.
Ali nije.
Vatra je i dalje gorjela u mojoj sobi dok su prolazili sitni noćni sati.
Još je prije nekoliko sati bila u mom zagrljaju.
Kao da je...
Gđa de Tourvel bila stvorena za vječnu ljubav.
Dakle, volite je? -Noćas sam je volio kao lud, da.
Ali ni jednom nisam prestao misliti na vas.
Vi ste bili ondje, posvuda, cijelo vrijeme.
Što se događa, gospođo?
Nije završeno.
"I zato se, gospođo, ova noć ne smije ponoviti.
Želim Vam svu sreću,
zaslužujete je.
Uvijek ću čuvati ovu uspomenu." -Ne.
Ne, vikonte.
To s uspomenama koje ne blijede...
Jadnica, vjerojatno će se nadati...
Ne, treba joj skratiti muke.
Uvjerila sam je da ste očajnički zaljubljeni, ja sam kriva.
Ali, što reći, očajnički je trebala tu besmislicu.
Pišite.
Pišite!
"... da sam u vama volio vašu čednost.
Razočarali ste me.
Zbogom."
Priznajte, voljeli ste je samo zato što se odupirala.
Napišite to onda.
Dobro.
Potpišite se.
Pošaljite ovo pismo gđi de Tourvel.
Svucite se.
Što vam je?
Prvo vas želim dugo gledati.
Želim gledati vaše tijelo.
I gledati kako svršavate.
Valjda smo zaboravili onu blesavu okladu.
Da sam ja pobijedila, biste li se zatvorili u samostan?
Kako bilo, vi ste izgubili, a ja sam pobijedio.
Niste pobijedili.
I ja nisam izgubila.
Ja sam osvojila gđu de Tourvel.
Uživali ste, je li tako?
Pa, drago mi je čuti.
Prijatelji smo.
Učinit ću sve da vam opet pomognem, koliko god mogu...
Dali ste riječ, gospođo. Nemate li časti?
Riječ? Ja?
Život me naučio da ne vjerujem riječima i obećanjima.
Sve je bila samo osveta?
Nakon svega što smo prošli zajedno...
Sve je bilo radi ovoga?
Ovog poniženja,
ove okrutnosti.
Ne vjerujem u to.
Vi ste kao jadna gđa de Tourvel.
Vjerujte u jedno pa u drugo pa u treće...
U srži ste sanjar.
Dajte, Sébastiene, ovo je bila samo igra.
Idite k njoj.
Ako se ne bojite da vam neće oprostiti za pismo.
"Probudivši se zadnji put, bio sam toliko užasnut
da se nisam mogao oporaviti budan.
Bacio sam se s kreveta, ne znajući što radim.
Počeo sam lutati sobom,
uplašen kao dijete u sjenama noći,
misleći da sam okružen duhovima,
a u ušima mi je ostao onaj glas koji jadikuje,
čiji zvuk nikada nisam čuo bez emocije.
Dok je sumrak počeo osvjetljavati predmete,
preoblikovali su se samo kako bi se uklopili u moju izmučenu maštu.
Strah mi se udvostručio i izbezumio me.
Našavši vrata teškom mukom, pobjegao sam iz sobe..."
Izvolite, uđite.
Poznajete maršala Casteleta?
Gospođo. -Gospodine.
Moga će prijatelja imenovati
Kraljevim pravnim savjetnikom.
Mnogo vam dugujem, gospodine.
Kao što znate, Kraljevina Francuska nije Engleska.
Moć uvijek na kraju leži u rukama kralja...
Vijest o pobjedi vikonta de Valmonta s gđom de Tourvel
već se proširila Versaillesom
i vjerski su fanatici zgroženi,
žale se dovoljno glasno da uznemiruju Kralja...
Valmonta treba javno sankcionirati.
Mom se nećaku nema što zamjeriti. -Jasno, vikont je pametan.
Sigurno je dao sve od sebe da prikrije sve pogreške
i zajamči šutnju svjedoka.
Osim ovaj put.
Lažete. -Ne, gospođo.
Bojim se da se ovaj slučaj i vas tiče.
Govorim o braku vikonta s Isabelle Dassonville.
Koja je postala markiza de Merteuil.
Tim se slučajem bavio sudac de Tourvel.
Moram vas upozoriti, gospođo,
imamo dokaze koji vas izravno inkriminiraju.
Međutim, pristanete li svjedočiti na sudu,
mogao bih se pobrinuti da za vas ne bude posljedica.
U suprotnom,
čeka vas poniženje i izgon. A vašeg nećaka...
Gospodine...
U ime našeg starog prijateljstva... -Ne brinite se,
možemo zamisliti suđenje koje bi bilo tako skromno i diskretno
da se vaš nećak može izvući sa savladivom preprekom,
kao što je povlačenje u zatvor na nekoliko mjeseci
gdje ćemo srediti da sve bude
u skladu s njegovim položajem.
Isto tako, utvrdit će se da je Isabelle,
udavši se za markiza de Merteuila,
kriva za bigamiju
i da je taj plemeniti savez obična prijevara.
Isabelle bi izgubila titulu markize i svu imovinu.
Barem možemo biti sretni što jadni markiz de Merteuil
ne može gledati svoju propast.
Tražite od mene da izdam nećaka i dragu prijateljicu.
Ništa ja od vas ne tražim.
Ovdje vam nudimo
da žrtvujete ugled svoje drage prijateljice,
žene koju do prije nekoliko mjeseci niste ni poznavali...
Samo radi jednog:
da spasite sebe
i sam život svoga nećaka.
Kako se zove vaš konj?
César. -Prelijep je.
Draga Cécile, predivna si.
Isabelle?
Poslala me gđa markiza.
MEDIATRANSLATIONS