Min kære, rare lille markise ...
De spørger mig om nyt om min nevø, eller burde jeg sige ...
... om Deres væddemål?
Fru de Tourvel svarede ikke på hans breve -
- så Valmont besluttede at støde på hende helt tilfældigt -
- hos Dalbert og Contini.
Han havde til hensigt at komme med en af sine fyrige erklæringer.
Undskyld mig.
- Men hans bytte flygtede ... - Undskyld mig.
- ... før han nåede at åbne munden. - Frue?
Rygtet om hans fiasko spreder sig i Paris og morer hans fjender -
- og jeg er bange for, at hans ry ikke overlever dette.
De kan være tilfreds.
Tourvel står imod.
Sejren er Deres.
Og snart har vores hovmodige greve ikke andet valg -
- end at erkende sit nederlag.
- Cécile ... - De virker optaget.
Flere dårlige nyheder om stakkels Valmont.
- De ser glad ud. - Jeg burde være endnu gladere.
Tourvels hovmod er uudholdeligt, men samtidig ...
- Ønsker De ikke Valmonts succes? - På mine vilkår.
Tror De, at han behager hende?
Denne kvinde kan lide mænd.
Jeg tager mig af det.
I Faderens, Sønnens og Helligåndens navn.
Dette er Jesu Kristi legeme.
Amen.
Fru markise. Sikket vidunderligt sammentræf.
Jeg var bange for, at De ville afslå min invitation.
Jeg har været hjemme hos Dem før.
Jeg iagttog Dem for lidt siden.
- De virkede oprigtig. - Det var jeg også.
Jeg mangler Deres hengivenhed, men jeg fik en vis opdragelse.
Og Gud ...
Gud er en sporadisk medspiller for mig.
Så, frue ... Kan jeg regne med Deres tilstedeværelse?
Gør mig den tjeneste, så giver jeg Dem det, jeg fornægtede Deres mand.
Hvilket?
Min tilståelse.
Uden at prale vil jeg tilføje -
- at Valmont altid har været gavmild over for de mindre heldige.
- Keder jeg Dem, frue? - Tværtimod.
Men, mellem os kvinder, så havde jeg forventet ...
... at De ville fortælle om hans andre egenskaber.
Er han virkelig en vidunderlig elsker?
Jeg troede ikke, at jeg kunne chokere Dem.
Jeg håber ikke, at De blev vred.
- Jeg forsøger at spille Deres spil. - "Mit spil"?
Er det ikke sådan, De og Deres stamme har valgt at leve? Med dette spil?
Spillet har dog en begrænsning.
Eller endda en regel.
Én regel, og kun én.
Sid ned.
At kunne erkende sit nederlag.
Men et nederlag af den fornøjelige slags.
Det handler om at give efter for sit eget begær.
De tror vist, at det er svært for mig at modstå Deres ven Valmont.
De er Guds sidste forsvarslinje mod fordærv.
Den evigt fromme fru de Tourvel.
Tror De, at De en dag bliver træt af at spille denne ædle karakter?
Er De ikke træt af Deres krone, libertinske prinsesse?
Min status har visse fornøjelser.
- Tvivlsomt. - De tror ikke på fornøjelser.
Jeg tror ikke på magt.
Deres skønhed er et utroligt våben, men det er flygtigt.
De vinder måske et par slag, men De vil tabe krigen.
Jeg er meget lykkelig. Så er vi enige om det vigtigste.
At der pågår en hemmelig krig.
De, en helgen. Jeg, en hore.
Vi bærer vores rustning for at kunne manipulere mændene.
- De er så pessimistisk. - Der tager De fejl.
Jeg elsker min tid. Jeg omfavner den og vil erobre den.
Men hvad håber De på?
At jeg skal miste min tro og overgive mig til Valmont?
De er et af de mennesker ...
... der desperat har brug for at elske og at blive elsket.
Hvis Deres mand ikke er i stand til det -
- ved Valmont, hvordan han skal tage Dem og vise Dem ...
De elsker Dem selv højere, end De elsker Gud.
De har brug for forbudte oplevelser.
Jeg var som Dem, før jeg blev den, jeg er.
Tro mig. Kun ved at give efter for Deres begær -
- kan De finde nøglen til Dem selv.
Undskyld.
Mit svar på Deres spørgsmål blev lidt langt.
- Mit spørgsmål? - "Er Valmont en vidunderlig elsker?"
Grev de Gercourt, frue.
- Frue. - Sikken dejlig overraskelse.
- Jeg kommer i fred. - I fred?
En libertinsk fred.
Jeg er træt af vores skænderier og savner Deres venskab.
De besøger mig ikke længere, og mit lille hus føles tomt.
Det er en overdrivelse.
Men fortsæt. Det er behageligt.
Ved De, hvad man siger i Versailles?
- At kongen keder sig. - Virkelig? Hvor trist.
Det siges også, at han længes efter at forlade paladset og se byen.
Men alene kan jeg intet gøre.
Jeg har brug for Deres hjælp.
Lad mig tjene Dem, som jeg gjorde engang.
Har vi ikke opnået store ting? Paris lå for vores fødder.
Tænk tilbage på, hvem vi var. Hvem De var.
Der fandtes ingen magthavere, hvis hemmeligheder vi ikke kendte.
- De ødelagde det for altid. - Nej. Det er ikke for sent.
Forestil Dem, at vi genopliver Paris' gyldne dage.
Ja ...
Men ...
Jeg må sikre mig, at Deres engagement er oprigtigt.
Deres ord er ikke nok. Jeg har brug for en gestus ... eller et afkald.
Glem Deres lille protegé, markise de Merteuil.
Folk er trætte af hendes arrogance og magtbegær.
Jeg kan ikke hjælpe Dem, før De tager afstand fra hende.
Det var altså det, De ville.
Isabelle er som en datter for mig.
Hun kan ikke vinde.
Hadet har drevet hende til vanvid.
Hoffet vil få nys om hendes eskapader.
Hvis vi ikke stopper hende nu, ender hun i kløerne på fanatikerne.
De vil bruge hende som et våben mod os.
Og det ville betyde enden.
Enden på den frihed, som vi så indædt har kæmpet for.
- Forræder. - Hvabehar?
De hørte det godt. Hvor vover De at tale til mig om frihed?
De kan mærke, at vinden er vendt.
Hver gang De har forsøgt at skade hende -
- har Isabelle ydmyget Dem. Snart besejrer hun Dem ...
Nu er det nok!
Hvor vover De?
Jeg gør mig den ulejlighed at tale til Dem med respekt ...
Tving mig ikke til at gøre Dem fortræd.
Nej! Nej! Nej.
Deres duft, Deres hud ...
Der er kun en måde at slutte fred på.
Kom ind!
Deres vogn er klar, frue.
Udmærket. Jeg er færdig med greven.
Frue.
Husker De Chevalier de Danceny?
Frøken de Volanges' forlovede?
Forlovede? Intet er blevet bekendtgjort endnu.
Staklen ejer intet instrument, og han skal øve sig til en prøve.
Jeg havde glemt, at jeg inviterede ham til at øve her i aften.
Jeg håber ikke, at det gør noget.
Tak.
Jeg er udmattet. Jeg går i seng, men bliv endelig siddende.
Jeg går også op.
Godnat, frue.
Behager hun Dem?
Da jeg sagde ja til at komme her, var det kun af venskab.
Hvilket venskab? Vi er partnere, min kære Chevalier.
Sådan har det været siden første dag.
De har brug for penge, og jeg har brug for Deres charme.
De glemmer det væsentligste. Jeg har mødt Cécile ...
Ja, det ved jeg.
Allerede i morgen får De glæden af igen at elske hende til døde.
Og så kan De fortsat regne med mig som Deres partner og ven.
Men hvad denne aften angår ...
Bank på fru de Tourvels dør.
Fortæl om Deres tvivl.
Den dybe forvirring, som hun forårsager.
Hvordan De hader Dem selv, fordi De glemmer Cécile.
Lad hende tale med Dem ...
... og forklare, at De må vende Dem til Gud eller noget andet barnligt.
Lyt til hende igen og igen.
Længe.
Bare vær Dem selv. Perfekt.
Så længe De er her, er alt muligt.
De får hende inden daggry.
Husk, at ved at hjælpe mig, hjælper De også Cécile.
Uden mig havde Deres skat allerede været grevinde de Gercourt.
De handlede af et ædelt hjerte. Jeg takker Dem.
Jeg handlede som altid, fordi jeg var nødt til det.
Gå nu. Hun er virkelig sød -
- og jeg kunne have bedt om en langt værre tjeneste.
Gå nu.
Nej. Jeg vil hellere miste Cécile end bedrage hende.
Gør, som De vil.
Kære markise.
Deres tavshed bekræfter min værste frygt.
Jeg troede, at De var forelsket, men jeg tog fejl.
De er blevet offer for en stærkere gift. Stoltheden.
Vi burde tale om Gercourt og forberede Deres forsvar -
- og De spilder tiden på Tourvel, som er helt uden betydning.
Af egenkærlighed og ond forfængelighed leger De -
- når De burde slås.
Hverken De eller Valmont har nogen kontrol længere.
Jeg ser Dem fare vild i den labyrint, De har skabt.
Frue?
Har De det godt?
Jeg vil ikke spille mere.
De har vundet.
- Og det gør mig ikke noget. - De er ikke Dem selv.
Valmont væddede med mig om, at han kunne forføre Dem.
Jeg er selv prisen i dette væddemål.
Jeg forstår vist ikke ...
Så hvis han vil have mig, er det, fordi han elsker Dem ...
Elsker mig? Er De virkelig så blind?
Han har aldrig elsket mig. Men han elsker Dem.
Det er uretfærdigt, men sådan er det.
Tror De, at libertinisme bare er et spil?
Ikke for Valmont. Ikke længere.
Hans livsfilosofi er blevet hans fængsel og helvede.
Han skammer sig over at vise verden, hvem han er blevet.
En forelsket og svag mand.
Så han fandt på et latterligt væddemål ...
... for at skjule sine følelser.
De kan vælge ikke at gengælde hans kærlighed.
Men jeg beder Dem ... Lad ikke, som om De ikke ser ham.
Kære Rosemonde, min skytsengel. Jeg havde glemt -
- at i manipulationens kunst må man udnytte sandheden.
Jeg ved, hvad jeg gør.
Jeg fortalte fru de Tourvel om mit væddemål med Deres nevø.
På den måde lykkedes det mig at give hende en forvrænget illusion.
Uden den ville hun for altid have været uindtagelig.
Over for Valmonts absolutte kærlighed til hende.
"Når hun går ud, rammes hun af behagelige syn."
"Når hun kommer hjem, rammes hun af endnu sødere syn."
"Overalt ser hun det, der glæder hendes hjerte -
- og hendes sjæl, der ude af stand til at føle egenkærlighed ..."
For at acceptere det, hun er skabt til -
- har hun, som alle andre ordinære væsner -
- brug for at tro på, at hun er elsket.
Jeg bød en triumferende kvinde velkommen -
- og tog afsked med en kvinde uden kompas -
- fortæret af en frygtelig virus.
Frygten for at gå glip af sig selv.
Sikken glæde at se Dem igen.
Jeg hører, at Danceny bekymrer Dem.
Jeg elsker ham så højt.
Frøken Cécile de Volanges ...
Glem ham.
- Undskyld? - Deres Chevalier.
Glem ham.
Giv ham Deres krop eller udnyt hans, når De har lyst.
Men lad ham ikke optage Deres tanker.
Danceny er en dreng.
Men De ...
De er en kvinde ...
... frøken Cécile de Volanges.
Jeg elsker Dem så højt, frue.
Gid jeg kunne vise Dem, hvor taknemlig jeg er.
Måske en dag.
Sig frem.
Jeg har aldrig set en mand hade, som han hader Dem.
Gercourt? Det er jeg ligeglad med.
Hvad kan han gøre mig?
Tro mig. Han vil bede kongen om Deres hoved.
Isabelle ...
I morgen tidlig må De skrive til Deres mand.
Skriv, at De savner ham, og bed ham komme hjem snarest.
De har brug for ham. Eller snarere hans beskyttelse.
- Kommer han hjem, mister jeg alt. - Deres eksil bliver kortvarig.
Det ville sikre Deres fremtid.
Min fremtid eller Deres, frue?
Hvad er der galt i at ville beskytte sig selv?
I min alder vil man have fred og ro.
Og jeg nægter at lade mit gode ry blive ødelagt nu.
Hører De, hvad De selv siger?
Det er vanvid, frue.
Beder De mig ofre min frihed for Deres skyld?
Er det ikke definitionen på fejhed?
De er ikke længere Dem selv. De var jo den første.
Filosofi kan ikke redde os nu.
Jeg vil aldrig opgive min frihed. Hører De mig?
Aldrig!
Frue ...
- Kom indenfor ... - Isabelle har fortalt mig alt.
Om væddemålet.
Jeg vil aldrig skjule noget for Dem igen.
Jeg kondolerer, fru markise.
- Vi deler Deres sorg, frue. - Hele regimentet deler Deres sorg.
Deres mand var et forbillede og et lys for os alle.
Hvad skete der?
Helt til det sidste var Deres storslåede mand ...
Et forbillede og et lys.
Hvordan døde han?
Under forberedelserne til de frygtelige og voldsomme kampe -
- da fjendtlige tropper samledes omkring Livingstone -
- og han havde lagt en strategi for at stoppe briterne ...
"Forberedelserne"?
Deres mand var et forbillede og et lys for os alle.
Giv fru Rosemonde besked.
Fjern maleriet og anbring det ... et andet sted.
Smerten er for stor.
- Måske med tiden ... - Ja, frue.
Frue, jeg er glad for at se Dem.
Jeg har lige hørt om Deres mand.
Min eneste trøst er, at han var et forbillede og et lys for os alle.
Naturligvis.
Tving mig ikke til at lade, som om jeg sørger over den usling.
Lad mig se på Dem.
Succes klæder Dem. Fortæl mig om det.
I går aftes, da hun gik over dørtærsklen -
- var jeg så ivrig efter at nyde sejren -
- og så bange for, at hun ville flygte -
- at jeg fortærede mit bytte i hastige, glubske mundfulde.
Jeg fortrød min hast, overbevist om, at når fornøjelsen var forbi -
- ville skammen overvælde hende og få hende til at forsvinde for altid.
Men det var ikke tilfældet.
Ilden fortsatte med at brænde hele natten.
Hun var stadig i mine arme for få timer siden.
Som om fru de Tourvel var skabt til kærlighed.
- Så De elsker hende? - I nat som en fortabt sjæl, ja.
Men jeg holdt aldrig op med at tænke på Dem. De var der hele tiden.
Endelig ...
Hvad sker der?
Vi er ikke færdige endnu.
"Og derfor må denne nat aldrig gentage sig."
"Jeg ønsker Dem alt godt. De fortjener det."
"Jeg vil altid bevare mindet ... "
Nej, nej. Nej, kære greve.
Snakken om uforglemmelige minder ...
Staklen vil blive ved med at håbe.
Gør en ende på hendes lidelser.
Hun troede, at De var forelsket, men hun havde brug for at høre det vrøvl.
Skriv. Skriv!
"Det, jeg elskede ved Dem, var Deres renhed."
"De har skuffet mig."
"Farvel."
De elskede hende kun, fordi hun modstod Dem.
Skriv nu.
Fint. Skriv under.
Send dette brev til fru de Tourvel.
- Klæd Dem af. - Hvad går der af Dem?
Jeg vil betragte Dem længe først. Se på Deres krop.
Inden jeg ser Dem nyde.
Det absurde væddemål er vel glemt nu.
Hvis jeg havde vundet, havde De så lukket Dem inde i et kloster?
Det er ligegyldigt. De tabte, og jeg vandt.
De har ikke vundet, og jeg har ikke tabt.
Det var mig, der besejrede fru de Tourvel.
Og De nød frugterne af det.
Det glæder mig at høre.
De er min ven.
Jeg ville gøre hvad som helst for at hjælpe Dem igen.
Har De ingen ære? De lovede mig det.
Lovede?
Livets prøvelser har lært mig at være forsigtig med løfter.
Handlede det her kun om hævn?
Efter alt det, vi har været igennem sammen ...
... skal det så ende sådan her?
Med denne ydmygelse? Denne grusomhed?
Det nægter jeg at tro på.
De er som stakkels fru de Tourvel.
De tror først på en ting, så en anden, og så endnu en.
Inderst inde er De en drømmer.
Hør nu, Sébastien. Alt det her var blot et spil.
Opsøg hende. Eller er De bange for, at hun aldrig vil tilgive Deres brev?
"Ved den sidste opvågning var min rædsel så stor -
- at jeg ikke kunne overvinde den."
"Jeg kastede mig ned fra sengen, helt ude af mig selv."
"Jeg vandrede rundt i rummet, skræmt som et barn af nattens skygger."
"Jeg troede, at jeg så spøgelser med den jamrende stemme i øret."
"Stemmen, som jeg ikke kunne ignorere ..."
Kom indenfor.
Kender De feltmarskal Castelet?
- Frue. - Goddag.
Min ven bliver snart forfremmet til kongens juridiske rådgiver.
Jeg skylder Dem så meget.
Frankrig er ikke som England.
Magten er i kongens hænder.
Nyheden om grevens bedrift med fru de Tourvel -
- har spredt sig til Versailles.
De religiøse fanatikere er rasende -
- og deres klagesang har også nået kongens ører.
Valmont skal straffes offentligt.
- Min nevø er uangribelig. - Greven er en dygtig mand.
Han har været i stand til at skjule sine fejl og sikre vidnernes tavshed.
Indtil nu.
- De lyver. - Nej, frue.
Jeg er bange for, at denne sag også angår Dem.
Jeg taler om grevens ægteskab med Isabelle Dassonville.
Nu kendt som markise de Merteuil.
Sagen blev undersøgt af dommer Tourvel.
Jeg må advare Dem. Vi har beviser, der involverer Dem.
Men hvis De lover at vidne mod dem -
- garanterer jeg, at De slipper for konsekvenserne.
Ellers ... bliver De ydmyget og forvist.
Og hvad Deres nevø angår ...
Hør her.
For gammelt venskabs skyld ...
Vær ikke bekymret.
Man kan forestille sig en retssag så beskeden og diskret ...
... at Deres nevø slipper af sted med en overkommelig dom.
Såsom et par måneder i fængsel, hvor man vil gøre alt for -
- at hans bekvemmelighed svarer til hans status.
Det vil blive fastslået, at Isabelle, ved at gifte sig med markisen -
- gjorde sig skyldig i bigami -
- og at denne hellige vielse var bedrageri.
Isabelle vil miste sin titel og alle sine ejendele.
Men vi kan glæde os over, at den stakkels markis de Merteuil -
- ikke længere kan være vidne til dette forfald.
De beder mig forråde min nevø og min kæreste veninde.
Jeg beder Dem ikke om noget.
Det, vi tilbyder Dem her ...
De kan ofre Deres kære venindes prestige.
En kvinde, som De for få måneder siden ikke engang kendte.
Med et eneste formål.
At redde Deres situation og Deres nevøs liv.
Hvad hedder Deres hest?
- César. - Han er smuk.
Cécile, De er henrivende.
Isabelle?
Markisen har sendt mig.
Tekster: Malene Cramer Iyuno