Má drahá a nejmilejší markýzo.
Žádáte ode mě novinky o mém synovci, nebo spíš o vaší sázce.
Když madam de Tourvel neodpovídala na jeho dopisy,
rozhodl se Valmont setkat se s ní.
Samozřejmě zcela náhodou, u Dalberta a Continiho.
Připravil si jedno ze svých vášnivých vyznání, v nichž se vyžívá.
Pardon.
- Ale jeho kořist uprchla. - Omluvte mne.
- Dřív, než stihl něco říct. - Madam?
Zvěst o jeho selhání se už šíří po Paříži.
K radosti jeho nepřátel.
A obávám se, že jeho pověst tím výrazně utrpí.
Vy musíte být spokojená. Tourvelová odolává.
Vítězíte.
A brzy nezbude našemu hrdému vikomtovi nic jiného,
než přiznat porážku.
Cécile.
Nechtěla jsem rušit.
Přišly další špatné zprávy o Valmontovi.
- Zdá se, že vás to těší. - Mělo by mě to těšit ještě víc.
Jsem ráda, že se mu to nedaří. A přitom...
- Chcete, aby Valmont uspěl? - Za mých podmínek.
A on se jí líbí?
Ta žena miluje muže.
O to se postarám.
Amen.
Markýzo.
Jaká to náhoda.
Musím s vámi mluvit a obávala jsem se, že mé pozvání odmítnete.
Už jsem u vás přeci byla.
Pozorovala jsem vás zde.
- Měla jsem dojem, že jste upřímná. - To také jsem.
Nejsem tak zbožná jako vy, madam, ale přeci mám jisté vzdělání.
A Bůh...
Příležitostně se spolu vídáme.
Nuže, madam,
smím počítat s vaší návštěvou?
Přijeďte za mnou a dám vám, co ode mě váš manžel nezískal.
A to?
Mé přiznání.
POKUŠENÍ
A aniž by se tím kdy chlubil,
vikomt de Valmont vždy obdivuhodně dokázal projevit štědrost k chudým.
Nudím vás? Madam?
Naopak. Ale
jsme tady samy dvě ženy, tak jsem si myslela,
že mi povíte o jeho jiných přednostech.
Je opravdu Valmont tak úžasný milenec?
Nečekala jsem, že vás přivedu do rozpaků.
Snad mi to nemáte za zlé.
- Jen se chci přizpůsobit vaší hře. - Mé hře?
Tak si přeci vaše vybraná společnost zvolila žít.
Hrou.
Ta hra má své hranice.
Dokonce
bych řekla, že pravidlo.
Jedno. Klíčové.
Prosím.
Umět přijmout porážku.
Ale velice příjemnou porážku,
která znamená podlehnout své touze.
Zdá se, že si myslíte,
že odolat vašemu Valmontovi je pro mě nějaký boj.
Jste poslední obrannou linií Boha před hříchem.
Navěky svatá madam de Tourvel.
Nebojíte se, že vás jednoho dne omrzí hrát toto ušlechtilé divadlo?
A neomrzí naopak vás nosit svou korunu,
princezno libertinů?
Můj titul má přeci jen své příjemné výhody.
- Nevěřím vám. - Protože nevěříte v rozkoš.
Protože nevěřím v moc.
Vaše krása je velice silná zbraň, ale pomíjivá.
Zajistí vám pár vítězných bitev, ale válku prohrajete.
Jsem tak ráda.
Na podstatném se shodneme.
Skutečně se vede válka.
Vy svatá, já děvka.
Každá máme svůj způsob, jak bojovat proti mužům.
- Máte na dnešní dobu negativní pohled. - Naopak, mýlíte se.
Miluji ji.
Přijímám ji.
A chci ji ovládnout.
A co čekáte?
Že když ztratím víru, tak mě Valmont získá?
Jste jedna z žen,
co zoufale potřebují milovat
a být milovány.
A když toho váš manžel není schopen, Valmont je.
Odhalí vám, kým jste.
Milujte samu sebe víc než Boha, madam.
Potřebujete zkušenosti.
Rozmanité a zakázané.
Byla jsem jako vy, než jsem se stala, kým jsem.
A říkám vám, klíč k vlastní duši vám dá jen odevzdání se tělesné lásce.
Promiňte.
To byla dlouhá odpověď na vaši otázku.
Na mou otázku?
"Je Valmont tak úžasný milenec?"
Hrabě de Gercourt, madam.
- Madam. - Jak milé překvapení, hrabě.
- Přicházím v míru. - V míru, pane?
Pax libertina.
Už mě náš svár unavil. Chybí mi časy, kdy jsme byli přátelé.
Už ke mně nezavítáte a můj dům se bez vás zdá být prázdný.
Přeháníte.
Pokračujte, zní to hezky.
Víte, co se říká ve Versailles?
- Že se král nudí. - Vážně?
To je smutné.
Povídá se, že chce opustit palác a jít mezi lid.
Sám nic nezmůžu.
Potřebuji pomoc.
Dovolte mi vám znovu sloužit.
Vykonali jsme spolu velké věci, Paříž nám ležela u nohou.
Chtěl bych, abyste si vzpomněla, kým jsme byli.
Kým jste byla.
Znali jsme tajemství všech lidí u dvora.
- To jste zničil. Navždy. - Ne.
Ještě není pozdě.
Vrátili bychom Paříži její věhlas.
Ano.
Nicméně...
Potřebuji, abyste mi dokázala váš závazek k pax libertina.
Nestačí mi vaše slovo, potřebuji čin.
Nebo zřeknutí se.
Musíte se zřeknout markýzy de Merteuil.
Lidé mají dost její domýšlivosti a chuti poroučet.
Nemohu vám pomoci, dokud se té ženy nezbavíte.
Tak o to vám celou dobu jde.
Isabelle je jako má dcera.
Nemůže vyhrát.
Nenávist ji pohltila.
A všichni budou brzy vědět, co dělá. Pokud ji nezastavíme,
zmocní se jí fanatici z Versailles
a využijí ji, aby zničili nás.
A potom, madam,
bude konec naší svobody, za kterou jsme tak bojovali.
Zrádče.
Prosím?
Slyšel jste dobře. Jak se opovažujete mluvit o svobodě?
Cítíte to, že? Prohráváte.
Kdykoliv jste se jí pokusil uškodit, Isabelle vás ponížila.
- A brzy vás úplně zničí. - To stačí!
Co si myslíte?
Mám tu slušnost mluvit s vámi s úctou.
Nenuťte mě vám ublížit.
Ne! Ne.
Vaše vůně,
vaše kůže.
Existuje jen jeden způsob, jak uzavřít mír.
Ne!
Dále!
Váš kočár je připraven, madam.
Dobře.
- S hrabětem jsme skončili. - Madam.
Vzpomínáte si na rytíře Dancenyho?
- Na snoubence slečny Volangesové? - Snoubence?
Zatím nic oficiálního.
Chudák ani nemá vlastní nástroj a musí se připravit na konkurz.
Zapomněla jsem, že jsem ho pozvala, aby si tu dnes zahrál.
Snad vás to nebude rušit.
Děkuji.
Jsem unavená, půjdu si lehnout.
Vy zůstaňte, bavte se.
Půjdu také.
Dobrou noc, madam.
Líbí se vám?
Madam, dnes večer jsem přišel jen z přátelství.
Z přátelství?
My jsme spojenci, drahý rytíři.
Tak to bylo od prvního dne.
Vy potřebujete peníze a já váš šarm.
Na jedno zapomínáte.
- Od prvního dne je tady... - Cécile. Ano, já vím.
Zítra ráno ji můžete znovu milovat až k smrti.
A buďte si jist, že na mě se můžete spolehnout. Příteli.
Ale dnes večer
zaklepete na pokoj madam de Tourvel.
Pozdravíte ji
a také jí povíte o svém neklidu.
Jak vás děsí, že s ní zapomínáte na Cécile.
Nechte ji mluvit.
Blábolit, že se musí obrátit k Bohu a podobné nesmysly.
Poslouchejte. Pořád.
V jednom kuse.
Dlouho.
Buďte takový, jaký jste.
Dokonalý.
Dokud budete u ní, je možné všechno.
A věřím, že do rána bude vaše.
Nezapomeňte, pomáháte tím i Cécile.
Beze mě by z ní už dávno byla hraběnka de Gercourt.
To od vás bylo šlechetné.
- Děkuji. - Jednala jsem tak jako vždy.
Z nutnosti.
Vždyť je to krásná žena.
Jsou i horší věci, co bych mohla chtít.
Běžte.
Ne, madam. Raději Cécile ztratím, než ji zradit.
Učiňte, jak chcete.
Má drahá markýzo.
Vaše mlčení potvrzuje mé nejhorší obavy.
Myslela jsem, že jste se zamilovala, ale mýlila jsem se.
Zasáhl vás ten nejhorší z jedů. Žárlivost.
Musíme se zaměřit na Gercourta.
Připravit se a vymyslet, jak se bránit,
a ne ztrácet čas s madam de Tourvel, která nemá žádný význam.
Ze žárlivosti a kruté marnivosti si hrajete, madam,
když byste měla bojovat.
Vy ani Valmont už nic neovládáte.
Vidím vás oba ztrácet se ve vlastním labyrintu.
Madam?
Je vám dobře?
Už nechci hrát.
Vyhrála jste.
A to je v pořádku.
Nepoznávám vás.
Valmont se se mnou vsadil, že vás svede.
A já jsem v té sázce výhrou.
Nerozumím.
Takže pokud mě chce,
tak miluje vás?
Miluje?
Jste snad slepá?
Nikdy mě nemiloval.
Miluje vás.
Je to smutné, ale je to tak.
Myslíte, že libertinství je hra?
Pro Valmonta ne.
Už dávno ne.
Ta životní filozofie se stala jeho vězením.
Jeho peklem.
Nemůže před světem přiznat, jaký teď je.
Zamilovaný.
A slabý.
Proto si vymyslel tu směšnou sázku.
Aby zakryl svoje city.
Je na vás, madam, jestli jeho lásku opětujete.
Ale prosím,
nedělejte, že ji nevidíte.
Drahá Rosemondová, můj strážný anděli.
Zapomněla jsem.
Umění manipulace není nic bez správného použití pravdy.
Vím, co dělám.
Zariskovala jsem a odhalila madam de Tourvel
sázku mezi mnou a vaším synovcem.
A právě díky tomu jsem jí vnukla nebezpečnou představu,
bez níž by zůstala navždy nedosažitelná.
Víru ve Valmontovu naprostou lásku.
"Když vychází ze svého domu, její pohled padne jen na příjemné věci.
A když se do něj vrací, spatřuje věci ještě sladší.
Všude kolem sebe vidí, co těší její srdce.
A duše, tak málo vnímavá k marnivosti, si postupně začne přivykat.
Ale aby se mohla stát tím, čím doopravdy je,
musela jako všichni průměrní lidé uvěřit, že je milována.
Přijala jsem u sebe dámu na úrovni.
A nechala odejít ztracenou ženu beze směru,
napadenou tím nejzhoubnějším virem.
Strachem, že o něco přichází.
Je radost vás zase vidět. Prý vám Danceny působí starosti.
Miluji ho.
Slečno Cécile Volangesová,
zapomeňte na něj.
- Prosím? - Váš rytíř.
Zapomeňte na něj.
Dejte mu své tělo nebo si vezměte jeho, když se vám zachce.
Ale odteď už na něj nepomyslíte.
Danceny je chlapec.
Zato vy,
vy jste žena,
mademoiselle Cécile de Volanges.
Obdivuji vás, madam.
Kéž bych mohla dokázat, jak vděčná vám jsem.
Jednou se o tom přesvědčím.
Nuže?
Nikdy jsem se nesetkala s takovou nenávistí.
Gercourt?
Ten už mi je jedno.
- Co by mi mohl udělat? - Věřte mi.
Je schopný požádat krále o vaši hlavu.
Isabelle.
Zítra ráno musíte napsat manželovi.
Že vám moc chybí a už bez něj nevydržíte ani den.
Potřebujete ho.
Nebo aspoň jeho ochranu.
- Jestli se vrátí, ztratím všechno. - Nebylo by to na dlouho.
Zajistíte si budoucnost.
Moji budoucnost, nebo vaši, madam?
Co je špatného na tom, chtít se chránit?
Jsem ve věku, kdy toužím po klidu.
A odmítám přijít o pověst, kterou buduji celý život.
Slyšíte se vůbec?
To je šílenství, madam.
Chcete, abych obětovala svobodu kvůli té vaší.
Není to snad definice zbabělosti?
Nepoznávám vás.
- Byla jste první. - Není čas na filozofování!
Nikdy se nevzdám své svobody, slyšíte?
Nikdy!
Madam.
Prosím.
Isabelle mi všechno řekla.
O té sázce.
Už vám nic tajit nebudu.
Upřímnou soustrast, madam.
- Sdílíme s vámi vaši bolest. - Celý pluk truchlí s vámi.
Váš manžel byl vzorem a světlem pro nás všechny.
Co se stalo?
Až do poslední chvíle byl váš úžasný manžel...
Vzorem. A světlem.
Jak zemřel?
Při přípravě strašných a urputných bojů.
Když se nepřátelské síly shromažďovaly u Livingstonu.
Vypracoval dokonalý plán bitvy, který nám navzdory početní nevýhodě
umožnil zastavit britskou ofenzivu.
Při přípravě?
Váš manžel byl pro nás všechny vzorem a světlem,
madam.
Pošlete pro madam Rosemondovou.
Sundejte ten portrét a dejte ho
jinam.
Ještě stále truchlím. Snad časem? Třeba.
Ano, madam.
Madam, jsem rád, že vás vidím.
Slyšel jsem o vašem manželovi.
Má jediná útěcha je, že byl velkým vzorem a světlem pro nás všechny.
Jistě.
Pane, nenuťte mě předstírat, že mi ho je líto.
No podívejme na vás.
Úspěch vám svědčí.
Tak povídejte.
Včera večer, sotva překročila práh mého domu,
už jsem se nemohl dočkat své výhry.
A zároveň jsem se bál, že mi unikne mezi prsty.
Tak jsem ji zhltal jako nenasyta v plných doušcích.
Hned potom jsem toho začal litovat.
Byl jsem si jist, že až rozkoš pomine,
pohltí svatou madam de Tourvel stud a navždy zmizí.
Nestalo se.
Pokračovali jsme v mých komnatách až do rána.
Ještě před chvílí ležela v mé náruči.
Jako by byla madam de Tourvel odjakživa stvořena pro lásku.
Milujete ji?
V noci jsem ji miloval jako ďas.
Ale nepřestal jsem myslet na vás. Byla jste všude, stále.
Konečně.
Co se děje, madam?
Ještě jsme neskončili.
A proto, madam, musíme uznat, že ta noc nemohla být než jediná.
Přeji vám vše dobré
a uchovám
navždy vzpomínku...
Ne. Ne, vikomte.
To vyprávění o věčné vzpomínce...
Ta chuděra by ještě doufala.
Ne, musíte to zkrátit.
Kvůli mně věří, že ji vážně milujete. Ale co chcete, tak moc po tom toužila.
Pište. Pište!
"To, co jsem na vás miloval,
byla vaše čistota.
Zklamala jste mě.
Sbohem.
Přiznejte to, líbilo se vám, že vám vzdorovala.
Tak pište.
Výborně.
A podpis.
Doručte tento dopis madam de Tourvel.
- Svlékněte se. - Co vás to napadá?
Chci se na vás nejdřív dívat.
Těšit se pohledem
na vaše potěšení.
Zase začínáte s tou nesmyslnou sázkou?
Kdybych vyhrála, nechat byste se zavřít do kláštera?
Prohrála jste a já jsem vyhrál.
Nevyhrál jste.
A já neprohrála. To já jsem dobyla madam de Tourvel.
Vy jste ji jen zhltal jako nenasyta. Jsem upřímně ráda, že jste si to užil.
Jsme přátelé.
Udělala bych to pro vás znovu.
- Jak jen bude třeba. - Nemáte čest, madam. Slíbila jste to.
Já? Slíbila?
Některé životní lekce mě naučily nedůvěřovat slibům a závazkům.
Takže to byla jen pomsta?
Vše, co jsme spolu prožili, tady i jinde,
vedlo k tomuto?
K ponížení?
K této krutosti?
Nevěřím tomu.
Vy jste koneckonců jako ta ubohá madam de Tourvel.
Věříte jedné věci, pak další, pak zas jiné.
V hloubi duše jste snílek.
No tak, Sébastiene, celé to byla hra. Jděte klidně za ní.
Nebo se bojíte, že vám neodpustí váš dopis?
"Po tom probuzení byla má hrůza tak veliká, že ji bdělý stav nepřemohl.
Vyskočil jsem z postele, nevěda co činím.
Bloudím po své komnatě, vyděšený jako dítě stínů noci.
Zdálo se mi, že jsem obklopen přízraky
a stále mi v uších zní ten žalostný hlas,
jehož zvuk mi vždy působil dojetí.
Rozednění věci sice osvětlilo,
avšak zároveň je proměnilo dle mé rozrušené fantazie.
Hrůza se zmocnila mne a vzala mi rozum.
Po námaze naleznuv dveře, prchnu z pokoje...
"Zklamala jste mě. Sbohem, Valmont
Pojďte dál, prosím.
Znáte maršála Castelleta?
- Madam. - Pane.
Můj přítel bude brzy jmenován královým justičním radou.
Jsem vám zavázán, pane.
Jak víte, Francie není Anglie.
Moc a vliv se nakonec vždy vrátí do rukou krále.
Zvěsti o výkonu vikomta Valmonta
u madam de Tourvel se už šíří po Versailles.
A ti nejvíce zbožní
křičí kvůli rouhání až k uším krále.
Valmont musí být veřejně potrestán.
- Můj synovec je nevinný. - Jistě, vikomt je obratný.
Udělal vše, aby zakryl své průšvihy a zajistil mlčení svědků.
Vyjma jedné noci.
- Lžete. - Ne, madam.
Obávám se, že to zneklidňuje i vás.
Mluvím o svatbě vikomta a Isabelle Dassonvillové,
dnes markýzy de Merteuil.
To už vyšetřoval soudce Tourvel.
Varuji vás, madam. Máme důkazy, které vás přímo obviňují.
Pokud budete ochotna promluvit u soudu,
mohu zařídit, že vás to nijak nepostihne.
V opačném případě
vás poníží, vyženou. A ten váš synovec...
Pane,
ve jménu našeho dávného přátelství...
Nebojte se. Mohl by to být proces
tak skromný a diskrétní,
že se váš synovec může s pokorou vykoupit trestem, který unese.
Jako třeba pobyt několik měsíců v jednom komfortním vězení,
kde vskutku nebude strádat.
Ale zároveň se prokáže, že se Isabelle,
když si vzala markýze de Merteuil, dopustila zločinu bigamie.
A že tedy tento svazek byl podvod.
Isabelle přijde o titul markýzy i veškeré jmění.
Asi je dobře, že ubohý markýz de Merteuil
už nemůže vidět její pád.
Chcete, abych zradila synovce i svou přítelkyni?
Já po vás nic nechci.
Jen vám zde něco nabízíme.
Obětujte čest své přítelkyně.
Ženy, kterou jste ještě před pár měsíci neznala.
Z jediného důvodu.
Zachraňte svou situaci.
A život svého synovce.
Jaké má váš kůň jméno?
- César. - Krásné.
Drahá Cécile, jste okouzlující.
Isabelle?
Poslala mě madam markýza.