Скъпа моя маркизо,
искате новини за племенника ми
или по-скоро за облога ви?
Госпожа Дьо Турвел не отговаря на писмата му,
затова Валмон реши да предизвика срещата им
при най-невероятни обстоятелства
в магазина "Далбер и Контини".
Беше предвидил да й направи пламенно признание.
Простете.
Но жертвата му избяга...
Извинете ме.
... преди дори да успее да отвори уста.
Слуховете за провала му се носят из цял Париж
и ощастливяват враговете му.
Боя се, че репутацията му няма да се възстанови след този удар.
Трябва да се радвате.
Турвел устоява.
Победата е ваша.
Скоро горделивият виконт няма да има друг избор,
освен да признае загубата си.
Сесил. - Изглеждате замислена.
Още лоши новини за горкия Валмон.
Изглежда, това ви радва. - Трябва да ме радва повече.
Не понасям гордостта на Турвел, но в същото време...
Не желаете ли Валмон да успее? - Само при моите условия.
Мислите ли, че тя го харесва?
Тази жена харесва мъжете.
Аз ще се погрижа.
Амин.
Маркизо.
Каква прекрасна случайност.
Исках да говоря с вас, но се боях, че ще откажете поканата ми.
Вече съм идвала в дома ви.
Наблюдавах ви по-рано.
Изглеждахте напълно искрена. - Защото бях.
Нямам вашата отдаденост, госпожо,
но съм получила известно образование.
И Бог...
Бог остава мой съратник в дадени моменти.
Е, госпожо.
Мога ли да разчитам, че ще бъдете до мен?
Доставете ми това удоволствие и ще получите това,
което съпругът ви не успя. - И какво е то?
Признанието ми.
М Е Р Т Ь О Й
Бих добавила, че без да се хвали,
виконт Дьо Валмон винаги се е показвал прещедър
към по-бедните.
Отегчавам ли ви, госпожо?
Напротив.
Двете сме сами, по женски, и предполагах,
че ще ми споделите за други негови качества.
Наистина ли е най-добрият любовник?
Не вярвах, че някога ще успея да ви стъписам така.
Надявам се, че не се сърдите.
Опитвам се да се приспособя към играта ви.
Играта ми ли?
Вие и членовете на племето ви не избрахте ли да живеете така?
Чрез игри?
Играта все пак има граници.
И правило.
Едно-единствено правило.
Заповядайте.
Да признаеш, че си победен.
А загубата винаги е тъй превъзходна,
защото не става въпрос само за отдаване на собственото желание.
Изглежда, смятате,
че водя битка, за да устоя на вашия Валмон.
Вие сте последната защитна линия на доброто срещу злото.
Светата г-жа Дьо Турвел за вечността.
Възможно ли е някой ден
да се отегчите да играете тази благородна роля?
Не сте ли изморена да носите короната, принцесо на развратниците?
Положението ми предлага няколко сладострастни предимства.
Не ви вярвам, маркизо. - Не вярвате ли в удоволствието?
Не вярвам във властта.
Красотата ви е опасно оръжие, но е временно.
Може да ви спечели няколко битки, но ще загубите войната.
Така доволна съм!
На едно мнение сме за основното -
води се тайна война.
Вие - светицата, и аз - курвата.
Носим маски и оръжия, за да манипулираме успешно мъжете.
Така песимистично гледате на човечеството.
Напротив, грешите.
Обичам епохата, в която живея.
Приемам я.
И искам да я завладея изцяло.
Какво очаквате?
Че ако изгубя вярата си, ще падна в обятията на Валмон?
Вие сте от хората,
които имат подлудяваща нужда да обичат
и да бъдат обичани.
И ако съпругът ви не е способен да ви даде това,
Валмон знае как да ви поеме и да ви открие за самата вас.
Обичате себе си повече, отколкото обичате Бог.
Имате нужда от разнообразен и забранен опит.
Бях като вас, преди да стана тази, която съм днес.
Уверявам ви,
ще откриете ключа към себе си само ако се отдадете на удоволствието.
Простете.
Отговорът на въпроса ви беше твърде дълъг.
На въпроса ми?
Дали Валмон е най-добрият любовник.
Граф Дьо Жеркур, госпожо.
Госпожо. - Каква приятна изненада, графе.
Идвам в името на мира. - На мира ли?
Пакт за примирие.
Уморих се от нашите караници
и времето, когато бяхме приятели, ми липсва.
Вече не ме посещавате в дома ми, който без вас остава някак пуст.
Колко преувеличавате!
Продължете, много е приятно.
Знаете ли какво казват всички във Версай?
Че кралят скучае. - Наистина ли?
Колко тъжно!
Казват също, че би искал да напусне замъка, за да дойде в града.
Не мога да направя нищо сам.
Нужна ми е помощта ви.
Позволете ми да ви служа както преди.
Не постигнахме ли много заедно? Париж беше в краката ни.
Много бих искал да си спомните кои бяхме.
Коя бяхте вие.
Нямаше важен човек, чиито тайни да не знаем.
Завинаги унищожихте това. - Не, още има време.
Представете си да върнем блясъка на Париж.
Да.
И все пак...
Трябва да се уверя, че сте откровена за нашия пакт за примирие.
Не мога да вярвам само на думите ви, нужен е някакъв жест.
Или по-скоро отхвърляне.
Забравете за протежето си - маркиза Дьо Мертьой.
На хората им омръзна арогантността й и желанието й да властва.
Не мога да ви помогна, докато не се откъснете от нея.
Това ли искате от мен?
Изабел ми е като дъщеря.
Тя не може да победи.
Омразата я е подлудила.
Скоро целият двор ще научи колко е покварена.
Ако не я спрем сега,
ще попадне в лапите на набожниците от Версай.
Ще я използват, за да разкъсат нас.
Това ще бъде краят, госпожо.
Краят на красивата свобода, която така страстно браним.
Коварен сте. - Моля?
Чухте ме.
Как смеете да ми говорите за свобода?
Вече усещате, че вятърът смени посоката си.
Щом се опитате да я нараните, Изабел ви унижава.
Скоро ще ви победи веднъж завинаги. - Достатъчно!
Как смеете?
Аз се старая да ви говоря уважително.
Не ме карайте да ви наранявам.
Не!
Мирисът ви, кожата ви...
Има само един начин да постигнем мир.
Влезте!
Каретата ви очаква, госпожо.
Много добре. Приключих с господин графа.
Госпожо.
Помните ли кавалера Дансьони?
Годеникът на г-ца Воланж? - Годеник...
Още нищо не е официално.
Горкият се готви за прослушване, а няма свой инструмент.
Съвсем забравих, че го поканих да репетира тук тази вечер.
Надявам се, че това няма да ви притесни.
Благодаря.
Изтощена съм, ще се оттегля.
Но моля ви, вие останете.
Аз също ще се кача.
Лека нощ, госпожо.
Харесвате ли я?
Госпожо, приех да дойда днес от приятелски чувства.
Какво приятелство!
Ние сме партньори, скъпи кавалере.
Така е още от първата ни среща.
Имате нужда от пари, а аз от чара ви.
Забравяте, че още от първата ни среща със Сесил...
Сесил? Да, знам.
Утре отново ще имате радостта да я обичате до смърт.
Уверявам ви, че може да разчитате напълно на партньорката
и приятелката си.
Но тази вечер...
Ще почукате на вратата на г-жа Дьо Турвел.
Ще й обясните колебанията си.
Както и голямото неудобство, което изпитвате край нея.
Как се мразите от изненадата, че сте забравили Сесил.
Оставете я да ви поговори,
нека ви обясни, че трябва да се обърнете към Бога.
Или някоя друга детинщина.
Слушайте я отново и отново...
... много дълго.
Бъдете себе си. Съвършен.
Щом сте в стаята й, всичко е възможно.
Вярвам, че преди изгрев ще стане ваша.
Помнете, кавалере, че като помагате на мен, помагате на Сесил.
Ако не бях аз, тя вече щеше да е невеста на Жеркур.
Направихте го от добро сърце.
Благодаря ви. - Действах както винаги.
Защото се налагаше.
Хайде, тази жена е истинска наслада.
Има далеч по-неприятни услуги на този свят.
Хайде.
Предпочитам да изгубя Сесил, пред това да я предам.
Постъпете както сметнете за нужно.
Моя скъпа маркизо,
мълчанието ви потвърждава най-лошите ми страхове.
Вярвах, че сте влюбена, но съм сгрешила.
Вие сте жертва на най-силната отрова - гордостта.
Трябва да поговорим за Жеркур.
Трябва да подготвим защитата ви.
Вместо това вие губите време в мисли за незначителната Турвел.
От самолюбивост и коварно тщеславие вие играете игри,
а е време да се борите.
Нито вие, нито Валмон имате контрол.
Губите се в лабиринта, който сами изградихте.
Госпожо...
Добре ли сте?
Не искам да играя повече.
Вие спечелихте
и това е много добре.
Не ви разпознавам.
Валмон се обзаложи с мен, че ще успее да ви съблазни.
Самата аз съм наградата на този облог.
Не разбирам.
Ако иска мен,
то това е само за да обича вас?
Да ме обича?
Толкова ли сте сляпа?
Той никога не ме е обичал.
Обича вас.
Нечестно е, но е така.
Мислите ли, че развратният живот е само игра?
Не и за Валмон.
Вече не.
Тази житейска философия се превърна...
... в негов затвор и ад.
Той не приема и крие от света човека, в който се е превърнал -
слаб и влюбен мъж.
Затова измисли този абсурден облог.
Единствената му цел е да прикрие чувствата си.
Може да изберете да не отвърнете на любовта му,
но моля ви,
не се преструвайте, че не го виждате.
Моя Розмонд, мой ангел хранителю,
бях забравила,
че изкуството на манипулацията
налага своевременно използване на истината.
Знам какво правя.
Поех риска да разкрия на г-жа Дьо Турвел
за облога, който ме свързва с племенника ви.
Така създадох у нея налудничавата илюзия,
без която тя ще остане завинаги недостъпна за всеки мъж -
неизмеримата любов на Валмон към нея.
"Когато напуска дома си,
очите й срещат единствено хубави предмети,
когато се прибира, тя намира още по-красиви.
Навсякъде вижда това, което сърцето й харесва.
И тази душа, така неспособна да обича себе си..."
Но за да приеме промяната си в това, за което е създадена,
тя, като много други посредствени създания,
има нужда да се чувства обичана.
Приех в дома си една победоносна жена,
а изпратих създание,
погълнато от най-опасния вирус -
страхът да не опознаеш себе си.
Радвам се да ви видя отново.
Казаха ми, че Дансьони ви създава тревоги.
Толкова силно го обичам.
Госпожице Сесил дьо Воланж.
Забравете го.
Моля? - Вашия кавалер.
Забравете го.
Дайте му тялото си или използвайте неговото, когато поискате,
но не му позволявайте повече да превзема мислите ви.
Дансьони е момче.
Но вие...
Вие сте жена.
Госпожица Сесил дьо Воланж.
Толкова силно ви обичам, госпожо.
Де да можех да ви покажа признателността си.
Някой ден може би ще успеете.
Е?
Не съм виждала мъж да мрази толкова. - Жеркур ли?
Това не ме вълнува. Какво може да ми направи?
Повярвайте ми,
може да поиска от краля главата ви.
Изабел...
Още утре сутрин пишете до съпруга си.
Пишете му, че ви липсва,
че не можете да дочакате завръщането му,
че имате нужна от него, от защитата му.
Ако маркизът се върне, ще изгубя всичко.
Изгнанието ви ще бъде кратко.
Той ще подсигури бъдещето ви.
Моето или вашето бъдеще, госпожо?
Нима е лошо да искам да се защитя?
На моята възраст хората искат мир.
Не искам репутацията, която градих толкова дълго, да се срине.
Чувате ли се?
В това няма смисъл.
Искате да жертвам свободата си, за да не изгубите своята.
Не правят ли така страхливците?
Не мога да ви позная.
Вие бяхте първата... - Философстването няма да ви спаси.
Няма да се откажа от свободата си. Чувате ли?
Никога!
Госпожо...
Заповядайте. - Изабел ми разказа всичко.
За вашия облог.
Повече не искам да крия нищо от вас.
Моите съболезнования, маркизо.
Споделяме тъгата ви.
Целият ни полк споделя тъгата ви.
Съпругът ви ни даваше пример и ни водеше.
Какво се е случило?
До самия край съпругът ви беше...
Водач и човек за пример.
Как загина той?
В подготовката на ужасна и ожесточена битка,
докато вражеската армия се събираше край Ливингстън.
Той подготви бойна стратегия, която въпреки численото им превъзходство,
ни позволи да удържим британската инвазия.
Подготовката, значи?
Съпругът ви ни даваше пример и ни водеше, госпожо.
Изпратете за г-жа Дьо Розмонд.
Свалете тази картина и я сложете...
... другаде.
Болката ми е твърде силна.
Може би с времето... - Да, госпожо.
Госпожо, радвам се да ви видя.
Научих за съпруга ви - маркиза.
Утешението ми е, че беше пример и водач на всички ни.
Разбира се.
Господине, не ме карайте да се преструвам, че тъжа за глупака.
Позволете да ви погледам.
Успехът ви отива.
Разкажете ми.
Снощи, докато още не беше прекрачила прага на дома ми,
бях така нетърпелив да се насладя на победата си,
боях се да не ми се изплъзне
и се нахвърлих на жертвата си
с няколко големи и ненаситни хапки.
Бързо съжалих, че избързах.
Щом насладата я напуснеше,
срамът щеше да завладее светицата и да я накара да изчезне завинаги.
Не трябваше да става така.
Пламъкът на любовта гореше с часове в уединението на стаята ми.
Едва преди няколко часа тя още беше в обятията ми.
Сякаш...
Сякаш г-жа Дьо Турвел беше създадена за вечна любов.
Значи я обичате. - Тази нощ я обичах като обсебен.
Но не съм спирал да мисля за вас.
Вие бяхте там, във всеки един момент.
Какво има, госпожо?
Не сме приключили.
"Затова, госпожо, тази нощ не бива да се повтаря.
Желая ви всичко най-хубаво.
Вие го заслужавате.
Винаги ще пазя спомена за вас." - Не.
Не, виконте.
Тази история за незаличими спомени...
Горката може да таи надежда.
Не, трябва да я освободите от мъките.
Накарах я да вярва, че се лудо влюбен в нея.
Имаше нужда от тази безумица.
Пишете.
"Това, което обичах във вас, беше вашата непорочност.
Вие ме разочаровахте.
Сбогом."
Признайте. Обичахте я, защото отказваше да ви се отдаде.
Пишете.
Отлично.
Подпишете.
Занесете това писмо на г-жа Дьо Турвел.
Съблечете се. - Какво ви прихваща?
Искам първо да ви наблюдавам дълго.
Искам да изпитам наслада, докато ви гледам,
преди да видя как вие самата я изпитвате.
Пак ли ще ми говорите за безсмисления облог?
Ако бях спечелила,
щяхте ли да се затворите в манастир?
Няма значение. Вие изгубихте, аз победих.
Вие не спечелихте, а аз не изгубих.
Аз покорих г-жа Дьо Турвел.
Вие й се насладихте, нали?
Знайте, че се радвам да го чуя.
Вие сте мой приятел.
Готова съм на всичко,
за да ви помогна отново и колкото е нужно.
Нямате ли чест? Обещахте ми.
Да съм обещала?
Миналото ме научи да не вярвам на думите и обещанията.
И всичко е било, за да си отмъстите?
След всичко, което преживяхме заедно...
Това ли беше крайната ви цел?
Това унижение?
Тази жестокост?
Не го вярвам.
Вие сте като жалката г-жа Дьо Турвел.
Първо вярвате в едно, после в друго, в трето...
Дълбоко в себе си сте мечтател.
Хайде, Себастиан. Всичко това е игра.
Отидете при нея.
Освен ако не ви е страх, че няма да ви прости за писмото.
"При последното събуждане ужасът ме скова така силно,
че дори буден не можех да го преборя.
Хвърлих се до леглото, без да осъзнавам какво върша.
Започнах да снова из стаята,
уплашен като дете сред сенките на нощта.
Вярвах, че съм заобиколен от призраци,
а слухът ми, още под въздействието на този жален глас,
чиито звук не чувах никога без емоция.
Изгревът започна да осветява предметите
и да ги преобразява в унисон с обърканите ми мисли."
Заповядайте.
Познавате ли марешал Кастьоле?
Госпожо. - Господине.
Приятелят ми скоро ще бъде издигнат
в правен съветник на краля.
Безкрайно съм ви задължен, господине.
Кралство Франция не е Англия.
Властта винаги е в ръцете на краля.
Слуховете за триумфа на виконт Дьо Валмон с г-жа Дьо Турвел
вече се носи из Версай.
Набожните са изключително възмутени.
Стараят се недоволството им да бъде чуто и от краля.
Валмон трябва да бъде публично наказан.
Племенникът ми е невинен. - Разбира се, той е умен мъж.
Със сигурност е прикрил прегрешенията си
и се е уверил в мълчанието на свидетелите.
Но не и този път.
Лъжете. - Не, госпожо.
Опасявам се, че този случай се отнася и до вас.
Говоря за брака на виконта и Изабел Дасонвил,
която по-късно стана маркиза Дьо Мертьой.
Съдия Турвел разгледа този случай.
Предупреждавам ви, госпожо,
имаме доказателства, които ви уличават.
Все пак, ако се съгласите да говорите пред съда,
ще се погрижа последиците да не ви засегнат.
Ако ли не,
вие ще сте унижена и прокудена, а племенникът ви...
Господине...
... в името на старото ни приятелство...
Не се безпокойте, може да се погрижим процесът
да е толкова скромен и невзрачен,
че племенникът ви да се измъкне с наказание, което да преодолее.
Например няколко месеца в затвор,
където да му е осигурен комфорт, достоен за положението му.
Освен това ще бъде установено,
че с приемането да се омъжи за маркиз Дьо Мертьой,
Изабел е извършила двубрачие.
А тяхната благородна връзка е само една измама.
Изабел ще изгуби титлата си, както и всички свои притежания.
Можем да се радваме, че горкият маркиз Дьо Мертьой
няма да стане свидетел на този упадък.
Искате да предам племенника си и скъпата си приятелка.
Не искам нищо от вас.
Ние ви предлагаме
да жертвате престижа на скъпата си приятелка.
Жена, която дори не познавахте допреди няколко месеца.
С една-единствена цел -
да спасите своето положение
и живота на племенника си.
Как се казва конят ви?
Цезар. - Много красиво име.
Скъпа Сесил, вие сте толкова красива.
Изабел?
Маркизата ме изпраща.
Превод ВЕЛИНА ТЕРЗИЕВА-МИХАЙЛОВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО