No tak, Julie, je to jen na pár hodin.
Madam de Merteuil, pane soudce.
Posaďte se, madam.
Poznáváte tuto listinu, madam?
Přečtete ji, prosím?
ODDACÍ LISTINA
- Co to... - Čtěte.
"Před Bohem všemohoucím se dne 17. března 1745
zavazuji pojmout za manžela Luciena Beaucaillou,
narozeného léta páně 1723, jenž vykonává povolání rolníka."
To je směšné.
Souhlasím.
Bylo ověřeno,
že žádný Lucien Beaucaillou narozený v roce 1723 neexistuje.
Domníváme se, že onen Beaucaillou je ve skutečnosti vikomt de Valmont.
Znáte ho. Že ano?
Spíše jeho tetu.
Máme důvod se domnívat, že vikomt je nejspíš prvotřídní libertin.
Víte, co je libertin?
Předpokládám, že je řeč o svobodě.
Svoboda, ano.
Ale svoboda klamat, ničit, poskvrnit a opustit.
- Ten podpis se podobá mému, ale... - Jistě.
Můžete o vše přijít, madam.
- Zneužili mé jméno. - O všechno.
Vašemu sňatku s markýzem de Merteuil, který vám zajišťuje slávu i jmění,
tento sňatek předcházel.
Chci, abyste věděla, že v hloubi duše vím, že jste nevinná.
Věřím, madam, že jste se stala obětí dokonalého zločinu.
Zločinu, v němž se oběť nakonec stává obhájcem pachatele.
Věřím, madam,
že vaše povaha z vás učinila ideální cíl pro zkušeného predátora.
A že si dnes tady přede mnou myslíte,
že kdybyste ho udala, zradila byste sama sebe.
Své nekonečné touhy.
Spalující vzpomínky.
Jejich ozvěnu, co zůstává na tolika místech ve vašem těle.
To je to, čemu věřím, madam.
A s vědomím toho
vám položím otázku.
Váš osud nyní závisí na odvaze,
se kterou na tuto otázku dokážete odpovědět upřímně.
Pokud ne nahlas přede mnou,
tak alespoň
v tichu svého srdce.
Paní markýzo de Merteuil,
milujete Valmonta?
Děkuji.
Madam.
POKUŠENÍ
- Jaký byl soudce Tourvel? - Hrubián.
Vážně? Líčili mi ho spíš jako jemného, citlivého.
Zbožný pokrytec. Ubohý malý inkvizitor.
Ten muž má v rukou váš osud.
Říká se, že moc miluje svou ženu.
U toho bych nejspíš začala.
Nebojte se.
Muži jsou slaboši. Zvlášť takoví malí inkvizitoři jako on.
Drahý vikomte,
nějakým způsobem jste přišel o listinu,
která by mne mohla dovést k naprosté zkáze.
Prý je zbožnější než jeptiška.
Vy můžete za to, že jsem ten směšný papír podepsala,
že jste si ho nechal na důkaz své údajné geniality.
A že jste o něj nakonec přišel.
Dnes vám dávám příležitost vykonat něco nemožného,
stát se legendou
a napravit svou chybu.
Vaše obdivuhodná teta navázala styky s madam de Tourvel,
ženou velké zbožnosti
a ženou soudce, který mne chce zničit.
Doufám, že chápete.
Váš úkol je zkompromitovat paní Tourvelovou,
ženu známou svou bezchybnou ctností,
abychom zneškodnili vliv jejího muže.
Úspěch operace, na němž závisí má budoucnost,
od vás vyžaduje precizní výkon a cit pro načasování.
Doufám, že si nemyslíte, že je to nad vaše schopnosti.
Naše štěstí se nakonec zdá být
nerozlučně spjato s chamtivostí Angličanů.
Myslí, že domorodce si lze koupit, nikoliv přesvědčit.
A madam de Tourvel naštěstí přišla s iniciativou,
která je věrná duchu, který nás v Nové Francii všechny spojuje.
Ten nápad sdílíme s abbém Montverdierem,
máme stejný pohled na věc.
Toužím se dozvědět víc.
Přestože byla Bible svatá díky misijním cestám jezuitů
před sto lety přeložena do jazyka Wendatů,
chybí našim bratrům indiánům
kniha jednoduchých modliteb pro běžné užívání.
Promiňte, madam, můžete?
Znám jen začátek jedné písně o narození Krista.
Jen do toho, madam.
- Děkuji. - Bravo.
Než udeříte, lichoťte. Čím méně to čeká, tím víc bude trpět.
Madam, máte můj nejhlubší obdiv.
Na okamžik jsem měl pocit, že té řeči dokážu rozumět.
- Váš úkol je jasný a prostý. - Nicméně...
Rozbourat její jistoty.
- Ano? - Tedy pokud dovolíte.
- Otřást její vírou. - Pokud dovolím co, pane vikomte?
- Abych byl upřímný. - Ale prosím.
A vyvolat první rozrušení. Jemné a delikátní.
Ne, promiňte, to nejde. Nebylo by to vhodné.
Jsem host u paní markýzy, nemohu...
Paní Tourvelová svolila.
Nuže?
Proč překládat naše modlitby a neučit se jejich?
Říká se, že tito lidé žijí v bratrství,
skromně, v souladu s přírodou.
Jsme blíž Kristu než oni?
Ve vašem chování nesmí být zřejmá žádná přitažlivost.
- Věřím, že si zaslouží respekt, ale... - Ale?
Má jít wendatský náčelník na hranici jen proto,
že nazval Krista "Synem Velkého ducha?
- I já četla dialogy pana Lahontana. - A k čemu jste došla?
Že Wendatové jsou úctyhodní,
ale něco jim schází.
Dogmata a láska k trestům?
- To jsem rozhodně nemyslela. - Co tedy máte na mysli, madam?
Nic, co by stálo za větší polemiku s vámi.
Jakmile ucítí vaše opovržení a začne uhýbat pohledem,
začne v ní klíčit jed. Zákeřný, protože bude schovaný v studu.
Bude neviditelný.
Bude vás nenávidět a vy tak budete existovat.
Líbí se mu.
To je zjevné.
Nezapomeňte, že cílem je, aby se on líbil jí.
Markýzo, pojďte se mnou.
Co je s vámi?
Uvědomujete si, že váš osud závisí na úspěchu mého synovce u té ženy?
Jistě.
Jste křehká.
Vím, že jste ve válce proti mužům, ale žádnému konkrétnímu.
Pokud nejste ve válce sama se sebou
a nebojujete s nejohavnějším nepřítelem svobody.
Se žárlivostí.
- Kdybych milovala vašeho synovce... - Dokažte to.
A co?
Že jste stále svobodná žena.
Jak?
Pozvala jsem na večer pár přátel do malého pavilonu.
Nesmí vás vidět takhle zlomenou.
Dnes večer chci vidět vaše tělo zpocené
a radostné.
Aby celá Paříž věděla, že Isabelle de Merteuil,
ctihodná markýza a královna libertinek,
umí brát i dávat potěšení.
Ano.
Ne, nehýbat.
Omlouvám se.
Dnes si budete hrát s ní.
Vítejte.
- Nemluvíte? - Požádal jste mne o procházku.
Procházím se.
Máte mi to za zlé?
Pravdou je, že jsem se zoufale snažil získat vaši pozornost.
Byl jste krutý a teď jste křehký. Snažíte se mě zmást?
Vaše víra...
- Pochybujete o ní? - Vy v Boha nevěříte?
Ani nevím.
Vidím Boha ve vás. Jako by
ve vás bylo víc než jen vy.
Nesouhlasíte?
Vím, kdo jste, pane vikomte.
Kdo jsem?
S manželem si říkáme všechno.
Jeho pracovna je plná dopisů, které vás obviňují.
Co váš muž dělá?
Evangelizace národů Nového světa není pravý důvod, proč zde jsem.
K Boží milosti bych ráda přivedla jiný druh lidí.
Říká se jim libertini.
A vy jste prý jedním z jejich vůdců.
Překvapujete mě.
- Vy mě ne. - Pletete se ve mně.
- Nejste libertin? - Na tom nezáleží.
- Protože mě teď milujete? - Nejste moc soucitná.
Jsem pár centimetrů od šelmy, která mi šeptá něžná slova.
Zůstaňte pár dní. Prosím.
- Milujete mě. - Nevím, zda vás miluji.
Ani zda jsem toho schopen.
Před chvílí jsem lásku jen hrál a byl jsem šťastný.
Málem jsem miloval sám sebe.
Chudáku.
Máte pravdu.
Odjeďte.
Vraťte se k manželovi.
Jste domýšlivá a naivní. Jsem muž.
Narozený ve světě, který byl stvořen muži a pro muže jako já.
A pro většinu z nich je můj život to, o čem tajně sní.
Nedostanu trest.
Nanejvýš mě pošlou na venkovské sídlo, kde rád přijmu své věrné obdivovatelky.
Váš muž je pro Gercourta loutka.
Jeho cílem je markýza de Merteuil. Isabelle Merteuilová,
jejíž síla a svoboda jsou pro muže jako rudý hadr.
Jste jen loutkou jiné loutky
a nevíte, kdo vás ovládá.
Dobrou noc, vikomte.
- Ano? - Tady Cécile, madam.
Madam...
Váš rytíř?
Ano.
- Mám na vás otázku. - Dobrá.
Myslíte, že lze těmto růžím vyčítat jejich svěžest?
Asi ne.
- Nebo slunečním paprskům jejich jas? - Rozhodně ne.
Nebo snad slunci jeho bezmeznou štědrost?
Ne, madam.
Tak proč vyčítáte té kouzelné mladé ženě, která stojí za mnou,
že je tím, kým je? Kouzelnou mladou ženou.
- To nikdy, madam. - Vzpamatujte se. Podívejte se na mě.
Narovnat. Naučte se ovládat.
Stačí jen drobné ladění trubky.
Nic nemožného.
Můžete trénovat v soukromí své komnaty,
s knihou, co se drží jen jednou rukou.
Takové knihy nechci.
Musíte umět zažehnout v sobě protioheň!
V myšlenkách, nebo...
- Cítíte ten protioheň? - Ano, madam. Ano.
Myslíte, že něco takového může zkrotit ten váš přebytek nadšení?
- Ano, madam. - Dobře.
Tak jděte, andílci. Buďte spokojení.
Běžte!
Dobrý den, markýzo. Přímo z vás sálá životní elán.
- Posílila vás dobrá noc? - Raději mluvte o své.
Vypadáte příliš odpočatě.
Madam de Tourvel ví všechno o vyšetřování svého muže.
Není nám k užitku.
Je tu proto, že mě chce převést na cestu víry.
Tedy dokud mě nepoznala a nepochopila hloubku mé mravní zkázy.
Teta nás čeká.
Soudce zítra vyslechne svědka,
kterého označuje za klíčový pilíř celého případu proti vám.
Louis.
Samozřejmě. Louis de Germain.
Váš přítel.
Pokud potvrdí existenci onoho manželství,
výsledek procesu bude bohužel předem daný.
- Vážně? - Nevěřím tomu.
Vaše naivita vás zničí. A mě též.
Jak vám mohu poděkovat?
Doprovodím vás.
Uvidíme se brzy, příteli. Děkuji.
Louis nesmí vypovídat. Promluvte s ním.
To je zbytečné, všechno popře.
Tak jak ho získáme?
Můžete mu namluvit, že je pro vás markýza nesnesitelná.
- Nevěřil by mi. - Vážně?
- A co finanční nabídka? - Je dobře zajištěn.
Co by tedy mohl chtít?
Mě.
Louis vás nenávidí, žárlí.
Nikdy by si to nepřiznal, ale když se na mě dívá,
vidím v jeho pohledu takovou touhu.
I v celém jeho těle.
- Má vůbec rád ženy? - Ano, má.
Tak mu musíme dát, co chce,
aniž by musel čelit studu za své touhy.
- Nerozumím. - Pozvěte ho sem. Ještě dnes.
Oba se se mnou setkáte dnes v noci v pavilonu.
- On a já dnes s vámi? - Řekl jste, že po vás touží.
Musíme mu jeho touhy splnit, ovšem oklikou.
Nepřímo.
Louis je zrádce. Ale je na něj příjemný pohled.
Možná.
Co myslíte, madam?
Ano. Vlastně budete návnada.
A vy alibi.
Napíšete mu,
že jsem nenasytná,
že rozkoš ve mně vzbuzuje touhu po další.
Že jeden muž mi zkrátka nestačí,
a tak ho žádáte o pomoc, drahý vikomte.
Děkuji.
Už jste klidná?
Podle právníka má Louis zítra odpoledne schůzku se soudcem.
Uvidíme.
Myslela jsem sebe.
A mou touhu po svobodě.
Klidná budu, až budu přesvědčená,
že již nechováte žádné city k mému synovci.
Isabelle,
mám ho ráda.
Příliš toho zažil, příliš brzy.
Sehrál tolik rolí, že už nevím, kým je.
A mám strach,
že ani on to už neví.
Slyšíte to?
Vskutku.
Už budu.
Ještě ne.
Dobrý večer!
Chci se na vás dívat.
Jak si to užíváte
a milujete se.
Schováváte se, madam?
Ne.
- Dnes jsem zcela neškodný. - Co je s vámi?
Nic. Právě to.
A vy, byla jste tady, klidná,
sama, svobodná.
Závidím vám.
Čeho se tak bojíte?
Nejsem nic, jen ubohý šašek
odsouzený žít ve světě, který je chladný,
vratký a krutý.
V takovém světě žiji a budu žít dál.
Používáte tolik slov, že vám stěží rozumím.
Jsem jen
unavený.
Z okouzlujícího divadla vikomta jsou popel a trosky.
Když se necháváte vést jen tělesnou rozkoší,
jak byste mohl cítit něco jiného než únavu?
Ubohá duše.
Ale i v troskách lze najít spásu.
Nevěřím, že je utrpení prospěšné, právě naopak.
Možná je načase přestat být si tak sebejistý.
Pokud se vám někde nabídnou dveře,
nebojte se a otevřete je.
Budete tam?
Navzdory všemu, co jsem řekl,
co jsem udělal?
Budu tam.
Budu říkat hrozné věci.
A vy mi budete vyprávět krásné pohádky o všemohoucím Bohu.
Přestaňte!
Děkuji, madam.
Jste blázen.
Vy mluvíte o kouzelných dveřích, a já jsem ten blázen?
Vaše směšná tvrdohlavost mi vrací odvahu být sám sebou.
Pár kilo kostí,
tekutin, tkání, vnitřností
a především
pověst
muže, který se nikdy nevzdává.
Musíte mě mít ráda, když jste zůstala.
Nechávám vás vaší samotě, duševnímu klidu a svobodě, madam.
Madam?
Děkuji.
- Už mu rozumím. - Komu?
Příteli Valmontovi.
Pane hrabě, dostal jste můj vzkaz?
Louis de Germain se k výslechu nedostavil.
- Máte i jiné možnosti, ne? - Bohužel, pane hrabě.
Bohužel?
Mluvíte o dvakrát vdané markýze.
Maršál Castellet, králův rádce,
chválil vaši přísnost. Nerad bych mu to vyvracel.
Povězte mi o ní.
Vyslýchal jste ji dlouze. Jaký dojem na vás udělala?
Všechno bylo zapsáno.
Markýza moc nemluvila. Bohužel.
A co vaše ctihodní žena? Jdou zvěsti o jejích známostech.
Chopila se iniciativy a sblížila se s Valmontem.
Vaše žena se chopila iniciativy?
Jste pokrokový muž, pane Tourveli.
Schvaluji to.
- Když její zájmy doplňují ty mé. - Donáší vám?
Ne.
Mnohokrát přivedla k víře duše, které se zdály být ztracené.
A vy jste myslel, že obrátí Valmonta?
Myslel jsem, že její přítomnost udrží Valmonta dál od markýzy.
Bláhovost.
Často se tak tyto případy vyhrají. Oddělením viníků.
Svaté světlo vaší ženy proti
rozžhavené svůdnosti madam de Merteuil.
Vy nerozumíte neřesti.
Příteli, netvařte se takhle. Udělal jste, co jste mohl, že?
Jste přesným odrazem úřadu, který zastupujete.
Rozvážný, skromný.
Naštěstí má Francouzské království i jiné prostředky,
jak zajistit úctu k zákonům našeho Pána.
Vikomte.
- Jak se máte? - Výtečně, madam.
Pojďte.
Opravdu je všechno v pořádku?
Tady, s vámi? Copak bych se mohl mít lépe?
Nejsem si totiž vždy jistá, že vám rozumím správně.
Když jste zbaven našich právních trablů,
předpokládám, že spřádáte ďábelský plán,
jak zkazit nádherné a nevinné mladé ženy.
Soudce s námi možná skončil, ale já s jeho ženou ne.
Jak to myslíte?
Raději skončím na mučidlech, než aby se rozneslo, že jsem s ní neuspěl.
Nikdo vám nebude mít za zlé, že jste nesvedl svatou ženu.
Naopak, vaše odvaha zkusit ji zlomit bude mezi přáteli oceňována.
Jak málo mě znáte.
Víte, proč jsem tím, kým jsem?
Proč se o mně pořád mluví,
i když nemám Louisovu krásu nebo Gercourtovy peníze?
Jsem svým prvním divákem i soudcem. Nesrovnávám se s jinými.
Srovnávám se s vlastním ideálem, jak má vypadat správný libertin.
A správný libertin by se nevzdal madam de Tourvel.
Je mi to líto, ale tu nikdy mít nebudete.
Jen přikrmujete mou touhu po velikosti, drahá markýzo.
- Nechci, abyste se zesměšnil, vikomte. - Nepoznávám vás.
Vsaďme se.
- Svedu Tourvelovou. - A co chcete ode mě?
Všechno.
Vás.
Vzpomeňte, jak jsme se milovali. Na naši svatební noc.
Za mou zradu mě nenávidíte.
Ale víc mě milujete. Za to, že víte, kdo jste.
Jsem ve vás, madam.
Jednou budete moje.