75 MILJONER ÅR SEDAN
I djupet av rymden
är ett hot i antågande.
Mellan Jupiters och Mars omloppsbanor
finns ett asteroidbälte.
En och en halv miljon uråldriga stenbitar
i omlopp runt solen.
På drift i oändligheten.
Men av en ren tillfällighet
slungas en asteroid ut ur sin bana.
Ett flyktigt ögonblick,
miljontals kilometer från jorden,
för in den på en ny bana
mot mitten av vårt solsystem.
Men dess resa ska komma till ett plötsligt och våldsamt slut
i en av de mest katastrofala händelserna i jordens historia.
Och det sista kapitlet
i den episka historien
om dinosaurierna.
KAPITEL 4: UNDERGÅNG
72 MILJONER ÅR SEDAN
SLUTET AV KRITAPERIODEN
Det är tre miljoner år sedan asteroiden inledde sin resa mot jorden.
Och dinosaurierna styr över planeten.
De dominerar på land och är nu även på väg ut i havet.
De höga havsnivåerna har delat Nordamerika i två delar
vilket har skapat ändlösa kustlinjer,
hundratals tropiska öar
och möjligheter.
Men de här öarna är inget paradis.
De är hem åt ett formidabelt rovdjur.
En av de snabbaste och smidigaste dinosaurierna i sitt slag.
Nordamerikas svar på Spinosaurus.
Men inte på det vis man tror.
Inte ens i närheten.
Det här är Hesperornis.
Han är enastående och snabb.
Men han är raka motsatsen till sina enorma, skrämmande kusiner.
Han är tafatt och klumpig.
Och har pyttesmå tänder.
Inte precis en vildsint jägares egenskaper.
Men det han delar med Spinosaurus
är att han inte är begränsad till land.
Han är faktiskt den mest utvecklade vattenlevande dinosaurie i historien.
Som en sorts förhistorisk pingvin
kan han simma långt ut i havet för att komma åt matplatser
som tidigare var utom räckhåll.
Detta är bytet i hans nya blåa rike.
Här nere blir hans stora, klumpiga fötter till kraftfulla propellrar.
Och hans 94 sylvassa tänder snappar åt sig fisk med lätthet.
Men eftersom han andas luft
är han fortfarande beroende av ytan.
Och där uppe är det farligt att dröja sig kvar.
För nedanför
finns det odjur
dubbelt så stora som späckhuggare.
Mosasaurier.
Havens främsta rovdjur.
Hesperornis måste tillbaka till stranden.
Men mosasaurien rör sig skrämmande fort.
Hesperornis är lyckligtvis mycket smidigare.
Men han är utmattad.
Vilket ger mosasaurien en sista chans.
Hesperornis är en sann överlevare
som ger sig längre ut i havet än nån dinosaurie har gjort tidigare.
Men dessa vatten är förrädiska även för de bästa av simmare.
Trots dinosauriernas framgång i det grunda vattnen
härskar mosasaurierna över vågorna.
Hundra mil norrut, på fastlandet, är läget ett annat.
Tack vare ett varmt och stabilt klimat
är dinosauriernas herravälde här oöverträffat.
De stora sauropoderna frodas bland de höga träden,
som de har sedan Juraperiodens gryning.
Men där nere har det skett en revolution.
En kvinnlig anknäbbsdinosaurie.
Även om hon ser liten ut i detta sällskap
är hon faktiskt större än en elefant.
Och hon låter sig inte stoppas av de här jättarna,
för inget kan stoppa en mamma på ett uppdrag.
Och det uppdraget
är att mata sin familj
som är nånstans
där nere.
För länge sedan var deras kindfyllande förfäder fåtaliga och utspridda.
Men anknäbbsdinosauriernas hjordar består nu av tusentals individer.
De största samlingarna av dinosaurier som världen någonsin skådat.
Men den här honans familj färdas inte med hjorden.
Där i den trygga bokolonin,
en vidsträckt barnkammare för hundratals unga anknäbbsdinosaurier,
inklusive hennes egna.
De är sex månader gamla och har en omättlig aptit,
och de äter nästan vad som helst som hon kommer med.
Vad som helst.
Det här fågelliknande matandet kräver många påfyllningar,
så hon måste ständigt ge sig av för att söka föda.
Och när mamma är borta
leker småttingarna.
Med ett stridsflygplans vingspann
är flygödlorna nu större än nånsin.
Och platser där ungarna hålls samlade blir perfekta jaktmarker
där obevakade bon innebär lätta byten.
Trots hotet från detta höga monster försvarar mödrarna barnen till varje pris.
Men den enorma flygödlan är fast besluten att äta.
Skriken från boet lockar till sig rovdjuret.
Men ungarna skriker inte bara av rädsla.
De ropar på hjälp.
Denna starka instinkt att skydda sina ungar
är avgörande för anknäbbsdinosauriernas enastående framgång.
Men andra dinosaurier tar försvaret till en helt ny nivå,
för kapprustningen mellan rovdjur och byte eskalerar.
Och detta resulterar i de mest berömda dinosaurierna av alla.
Det här tar så lång tid
att Nordamerikas kontinent hinner förändras.
Landmassan reser sig mot skyn.
Klippiga bergen.
Det är här nedanför bergen
som dinosaurierna sätter sin prägel.
Pachycephalosaurus.
De använder sina tjocka skallar
för att duellera om makten.
Och bredvid dem
finns en dinosaurie med en ännu mer imponerande huvudbonad.
Triceratops.
Hon må se ut som en noshörning,
men hon är dubbelt så stor som en.
Och beväpnad med spjutliknande horn som är över en meter långa.
Triceratops och Pachycephalosaurus har imponerande vapen.
Men det finns några här
som är ännu farligare.
I skydd av mörkret,
den senaste och mäktigaste av de pansarkädda krigarna.
Sex meter lång och ytterst territoriell.
Ankylosaurus magniventris.
Han patrullerar efter inkräktare
Djärv nog för att gå utanför sina gränser.
Hans stridsvagnsliknande bål är täckt av dussintals tjocka benplattor.
Och dessutom har han ett kraftfullt nytt vapen.
En klubbliknande svans som väger ett halvt ton,
med vilken han kan ta sig an vad som än lurar i skogarna.
Han anar nåt.
Någon har trängt in på hans revir,
och det är den värsta sortens fiende.
En Tyrannosaurus rex.
Ankylosaurus mot Tyrannosaurus rex.
Ett evolutionärt dödläge som formats under miljontals år.
Men i den här kapprustningen
finns det en sak som särskiljer dessa dinosaurier.
Intelligens.
Tyrannosaurus rex är en av tidernas mest skräckinjagande rovdjur.
Och för att förbli på topp
måste hon äta motsvarande 200 biffar varje dag.
Ändå har hon inte ätit en enda tugga än.
Det är för att hon har speciella planer för den här hämtmaten.
Men Ankylosaurus är inget liten munsbit.
Sex ton muskler och ben
med en massa knölar och utbuktningar.
Även för Tyrannosaurus rex är det jobbigt.
Äntligen är hon framme.
Och anledningen till att hon har ansträngt sig så mycket.
Fem hungriga ungar.
En grymt rovdjur, ja.
Men också en hängiven mor.
Hon ser till hennes ungar är välnärda
för att ge dem den bästa starten i livet.
Något deras avlägsna förfäder bara kunde drömma om.
Långt tillbaka under Triasperioden kläcktes lilla Marasuchus i helvetet.
De här blivande dinosaurierna
tvingades leva i skuggorna
och gömma sig från de härskande reptilerna.
Men när ödet ingrep
vände de en katastrof
till möjligheter
och påbörjade sin monumentala uppgång.
De blev större, starkare och alltmer imponerande.
Med tiden
skulle de triumfera, inte bara på land,
utan även i havet
och himlen.
Efter 160 miljoner år
är dinosaurierna så dominerande
att inget på jorden kan stå i deras väg.
Men något som inte är från jorden
kommer att göra det.
För medan den här familjens resa precis har börjat
närmar sig en annan resa sitt slut.
Asteroiden, som nu rusar mot jorden i 50 gånger ljudets hastighet,
ska till sist möta sitt öde.
Den slår ner i havet utanför Mexikos kust
med kraften av en miljard atombomber.
Temperaturen är tillräckligt hög för att förånga havsbotten
tillsammans med allt levande inom hundratals kilometer.
Långt borta, vid foten av Klippiga bergen,
har dessa stora dinosaurier ingen aning om vad som väntar.
Historiens kraftigaste jordbävningar.
Men det värsta återstår.
En väldig våg av glödheta spillror slungas ut.
Dinosaurierna som fångats under detta dödsmoln begravs.
Deras värld är så varm att den bokstavligen börjar brinna.
Inte ens den hårdaste bepansringen skyddar.
Molnet slukar snabbt hela planeten,
kväver den med aska
och höljer den i mörker.
De få som fortfarande är vid liv
befinner sig i en mardröm
och kvävs i mörkret.
Vid skymningen
är dödssiffran för dinosaurierna katastrofal.
Utan solljus
inleds en kollisionsvinter över planeten.
Globala temperaturer sjunker med 25 grader Celsius.
Förhållanden som är för kalla för nästan alla dinosaurier att klara sig i.
Enorma sauropoder begravda
i askan av träden som gjorde dem så långa.
I sina stora kolonier levde de sida vid sida
och dog sida vid sida.
Beskyddande mödrar kan inte skydda sina ungar
från minusgraderna.
Kylan har också tagit ut sin rätt
på den mest kända dinosaurien av alla.
Tyrannkungen har fallit.
Inte ens den mäktiga Tyrannosaurus rex
kommer att överleva det här.
Dinosauriernas välde
har till slut
nått sitt slut.
Men 66 miljoner år senare
dyker dinosaurierna upp igen.
Denna gång
tack vare oss.
Idag står deras fossiler som monument över en förlorad värld.
Och dessutom
är de nycklarna som låser upp hemligheterna i dinosauriernas historia.
Vår kunskap om hur de levde är nu bättre än någonsin.
Från deras allra första ögonblick
till deras allra sista.
Och insikten om att på jordens mörkaste dag
dog inte alla dinosaurier.
Vissa var små nog för att hitta skydd från apokalypsen.
Och för att överleva
ända till i dag.
De flygande dinosaurierna som vi nu kallar för fåglar.
Och ledtrådarna till deras förflutna gömmer sig mitt framför ögonen på oss.
Den fantastiska resan som började för 235 miljoner år sen
fortsätter vid vår sida.
De är den sista kvarvarande länken
till ett sedan länge förlorat rike
som var
dinosauriernas tidsålder.
Undertexter: Daniel Rehnfeldt