CU 75 DE MILIOANE DE ANI ÎN URMĂ
În adâncul spațiului pândește o amenințare.
Captivă între orbitele lui Jupiter și Marte,
aceasta este centura de asteroizi.
Un milion și jumătate de bucăți de piatră străveche
care se învârt în jurul Soarelui,
într-o derivă fără sfârșit.
Dar în mod cu totul neașteptat…
un asteroid este aruncat de pe orbita sa.
O secundă trecătoare,
la milioane de kilometri de Pământ,
îl pune pe o traiectorie nouă,
spre centrul sistemului nostru solar.
Iar călătoria lui va cunoaște un sfârșit brusc și violent,
într-una dintre cele mai mari catastrofe din istoria Pământului,
care marchează capitolul final
din epopeea dinozaurilor.
DINOZAURII
CAPITOLUL IV: CĂDEREA
CU 72 DE MILIOANE DE ANI ÎN URMĂ
CRETACICUL TÂRZIU
Sunt trei milioane de ani
de când asteroidul și-a început călătoria spre Pământ.
Iar dinozaurii stăpânesc planeta.
Domină uscatul și încep acum să pătrundă și în ocean.
Nivelul ridicat al mărilor a împărțit America de Nord în două…
oferind țărmuri nesfârșite,
sute de insule tropicale
și oportunități.
Dar insulele acestea nu sunt un paradis.
Sunt locuite de un prădător redutabil.
Unul dintre cei mai iuți și mai agili dinozauri de felul său.
E replica dată de America de Nord existenței lui Spinosaurus.
Dar nu așa cum v-ați aștepta.
Nici pe departe.
Acesta este Hesperornis.
Este redutabil și iute,
dar e exact opusul verilor lui gigantici și înfricoșători.
E stingher și neîndemânatic.
Și are dinți minusculi.
Nu sunt tocmai calitățile unui vânător feroce.
Dar are în comun cu Spinosaurus
faptul că nu trăiește doar pe uscat.
Ba este chiar cel mai evoluat dinozaur acvatic din istorie.
Asemeni unui pinguin preistoric,
poate înota până departe în larg
pentru a vâna în locuri care altădată erau inaccesibile.
Aceasta e bogăția noului său domeniu albastru.
Aici, picioarele lui mari și stângace devin niște înotătoare puternice.
Iar cei 94 de dinți ascuțiți ca acele înșfacă peștele cu ușurință.
Însă având nevoie de aer,
trebuie să iasă totuși la suprafață.
Iar acolo nu e în siguranță dacă zăbovește mult.
Căci în adâncuri sunt monștri
de două ori mai mari decât orca.
Mosazaurii.
Prădătoarele supreme din aceste mări.
Hesperornis trebuie să se întoarcă la țărm.
Dar mosazaurul se mișcă înfricoșător de iute.
Din fericire, Hesperornis e mult mai agil.
Dar e istovit.
Așa că mosazaurul are parte de o ultimă încercare.
Hesperornis e un adevărat supraviețuitor,
care se aventurează în ocean mult mai departe decât orice alt dinozaur.
Dar aceste ape sunt înșelătoare chiar și pentru cei mai buni înotători.
Deși dinozaurii prosperă în apele puțin adânci,
mosazaurii sunt stăpânii adâncurilor.
La 1.300 de kilometri spre nord, pe uscat,
situația e cu totul alta.
Ajutați de o climă caldă și stabilă,
aici dinozaurii domină necontestați.
Sauropodele uriașe prosperă printre copacii înalți,
așa cum s-a întâmplat de la începutul Jurasicului.
Dar la picioarele lor s-a produs o revoluție.
O femelă hadrozaur.
Deși sauropodele o fac să pară mică,
de fapt este mai mare decât un elefant.
Și n-o vor ține pe loc acești coloși,
căci nimic nu poate opri o mamă din misiunea ei.
Iar acea misiune este să-și hrănească puii.
Aflați undeva… acolo jos.
Cu mult timp în urmă, strămoșii lor care-și îndesau hrana în obraji
erau puțini și împrăștiați.
Dar hadrozaurilor le merge atât de bine, încât turmele lor au mii de indivizi.
Sunt cele mai mari turme de dinozauri care au existat vreodată.
Dar puii ei nu călătoresc cu turma.
Sunt în siguranță, la creșă.
E o uriașă grădiniță pentru sute de pui de hadrozaur…
inclusiv ai ei.
Au șase luni și o poftă de mâncare greu de potolit.
Ar mânca aproape orice le aduce.
Orice.
Acest mod de a hrăni puii, ca păsările, necesită multe drumuri,
așa că pleacă tot timpul după mâncare.
Iar când mamele nu sunt acasă,
cei mici se pun pe joacă.
Având anvergura unui avion de vânătoare,
pterozaurii sunt acum mai mari ca oricând.
Iar în creșe găsesc prada perfectă,
căci puii sunt ușor de răpit din cuiburile nepăzite.
Deși monstrul impozant este periculos,
mamele își vor apăra puii cu orice preț.
Dar uriașul pterozaur e hotărât să se hrănească.
Pentru prădător, țipetele din cuib sună ca o chemare la masă.
Însă micuții nu țipă doar de frică.
Țipă după ajutor.
Acest instinct aprig de a-și apăra puii
este baza succesului extraordinar al hadrozaurilor.
Însă alți dinozauri duc apărarea și mai departe,
căci cursa înarmării dintre prădător și pradă se intensifică.
ACUM 72 DE MILIOANE DE ANI
Și va duce la apariția
unui dinozaur atât de emblematic cum n-a mai fost altul vreodată.
Va dura atât de mult timp,
încât continentul Americii de Nord se va restrânge,
uscatul înălțându-se spre cer.
Munții Stâncoși.
Aici, pe dealurile submontane,
dinozaurii dau lovitura.
Pachycephalosaurus.
Iată-i folosindu-și țestele incredibil de groase…
într-un duel pentru supremație.
Nu departe de ei se află un dinozaur
cu un cap și mai impresionant.
Triceratops.
Poate că seamănă cu un rinocer,
dar este de două ori mai mare.
Și are coarne ca niște sulițe, de peste un metru lungime.
Triceratops și Pachycephalosaurus sunt dotați cu arme impresionante.
Dar există niște dinozauri aici
chiar mai bine înarmați și mai periculoși.
La adăpostul întunericului,
iată-l pe ultimul și cel mai mare dintre războinicii cu armură.
Are șase metri lungime și își apără aprig teritoriul.
Ankylosaurus magniventris.
Patrulează în căutare de intruși
care ar avea îndrăzneala să-i încalce granițele.
Trunchiul lui solid e apărat de o platoșă de zeci de plăci osoase groase.
Mai mult,
are o armă nouă și puternică.
O coadă ca o bâtă, de jumătate de tonă,
cu care poate ataca pe oricine pândește în aceste păduri.
Detectează ceva.
Granițele i-au fost încălcate
de cel mai temut intrus dintre toți.
Un Tyrannosaurus rex.
Ankylosaurus contra T. rex.
E un echilibru de forțe atins în milioane de ani de evoluție.
Dar în această cursă a înarmării,
ceva îi diferențiază totuși pe acești dinozauri.
Inteligența.
T. rex e printre prădătoarele cele mai temute din toate timpurile.
Ca să se mențină în formă maximă,
această femelă trebuie să mănânce zi de zi echivalentul a 200 de fripturi.
Dar deocamdată n-a luat nici măcar o înghițitură.
Căci are alte planuri cu această masă la pachet.
Dar Ankylosaurus nu e o gustare ușoară.
Șase tone de mușchi și oase,
cu o mulțime de protuberanțe și denivelări.
Chiar și pentru T. rex,
e o bătaie de cap să-l care.
În cele din urmă,
a ajuns la destinație.
Și iată motivul pentru care și-a dat atâta osteneală.
Cinci pui flămânzi, abia ieșiți din ou.
Ucigaș feroce?
Da.
Dar și mamă devotată.
Va avea grijă
ca puii ei să fie bine hrăniți,
ca să pornească în viață cu dreptul.
Lucru la care strămoșii lor îndepărtați
ar fi putut doar visa.
Cu mult timp în urmă, în Triasic, micuții Marasuchus veneau pe lume în iad.
Acești dinozauri în devenire
erau nevoiți să trăiască în cotloane,
să se ascundă de reptilele care stăpâneau lumea.
Însă după o intervenție a sorții,
urmașii lui au transformat catastrofa în oportunitate
și au început o ascensiune impresionantă.
Au devenit mai mari, mai puternici și tot mai temuți.
În timp,
vor triumfa nu doar pe uscat,
ci și în mare și în văzduh.
După 160 de milioane de ani,
dinozaurii domină în asemenea măsură,
că nimic de pe Pământ nu-i poate opri.
Îi va opri însă ceva nepământean.
Dacă drumul acestei familii e abia la început,
altă călătorie se apropie de sfârșit.
Asteroidul care gonește acum spre Terra de 50 de ori mai rapid decât sunetul
se apropie inevitabil de împlinirea destinului său.
Se prăbușește în ocean, în largul coastei Mexicului,
cu forța unui miliard de bombe atomice.
Temperatura e destul de mare încât să topească fundul oceanului…
și să nimicească orice formă de viață pe o rază de sute de kilometri.
Departe, la poalele Munților Stâncoși,
acești dinozauri uriași habar n-au ce-i așteaptă.
Au loc cele mai mari cutremure din istorie.
Dar răul cel mare abia urmează.
Un uriaș nor de resturi încinse se împrăștie în toate direcțiile.
Sub acest nor al morții, dinozaurii sunt prinși într-un mormânt.
Lumea lor e atât de fierbinte, încât pur și simplu ia foc.
Nici cea mai rezistentă platoșă nu-i poate feri.
Norul cuprinde rapid întreaga planetă,
sufocând-o cu cenușă,
învăluind-o în întuneric.
Puținii supraviețuitori ai acestei zile
se află în toiul unui coșmar.
Se înăbușă în întuneric.
La căderea nopții,
numărul de victime printre dinozauri este catastrofal.
DUPĂ DOUĂ SĂPTĂMÂNI
În lipsa luminii soarelui,
planeta e cuprinsă de iarnă după impact.
Temperaturile scad cu 25 de grade Celsius,
un mediu prea rece pentru supraviețuirea aproape tuturor dinozaurilor.
Coloșii din familia sauropodelor odihnesc
printre tăciunii copacilor care i-au făcut să crească atât de înalți.
În coloniile lor aglomerate,
cei care trăiesc împreună
mor împreună.
Mamele protectoare nu-și pot feri puii
de temperaturile glaciale.
Frigul aspru nu l-a cruțat
nici pe cel mai cunoscut dintre toți dinozaurii.
Regele tiran a căzut.
Nici impunătorul Tyrannosaurus rex
nu va putea supraviețui.
Domnia dinozaurilor
s-a încheiat în cele din urmă.
Dar după 66 de milioane de ani,
dinozaurii ies din nou la lumină.
De această dată, datorită nouă.
Astăzi, fosilele lor sunt monumente ale unei lumi dispărute.
Mai mult,
sunt cheia care deslușește secretele dinozaurilor.
Acum înțelegem mai bine ca oricând cum au trăit.
De la primele… până la ultimele lor clipe.
Și am descoperit că în cea mai sumbră zi a Terrei,
nu toți dinozaurii au murit.
Unii erau destul de mici ca să se poată adăposti de apocalipsă.
Și supraviețuiesc până în zilele noastre.
Dinozaurilor zburători le spunem astăzi „păsări”.
Iar indiciile trecutului lor se află chiar sub ochii noștri.
Călătoria extraordinară care a început acum 235 de milioane de ani
continuă alături de noi.
Sunt ultima legătură care mai există
cu împărăția de mult apusă
care a fost era dinozaurilor.
Subtitrarea: Georgeta Huzum