Šaunuolis, Snūpi.
Turbūt esu vienintelis vaikas pasaulyje,
kuriam tenka papirkti savo šunį, kad jis pažaistų su manim „Atnešk“.
„Selės situacija“.
Sunku patikėti, kad vasaros stovykla eina į pabaigą.
Smagiai praleidai laiką su savo skautais?
Regis, kažkam liūdna.
Viskas gerai, Sele?
Ką? Taip. Man…
Man viskas gerai, didysis broli.
Nieko tokio.
Man taip neatrodo.
Na, viskas prasidėjo šį rytą.
Su Naome nusprendėm išsikepti…
blynų!
Puiki mintis, Sele.
Visos mergaitės apsidžiaugs.
Įberti mėlynių?
Žinoma.
Šokolado drožlių?
Taip!
- Bananų? - Taip!
- Guminukų? - Taip!
Briuselinių kopūstų?
Blynams jie nelabai tinka.
Turėjo būt smagu.
Taip ir buvo.
Tai ko tu verki?
Tik…
Atsiprašysiu.
Regis, Selė kažką nutyli, Snūpi.
Bet ką?
Tikra paslaptis.
Pasaulinio garso detektyvas.
Puiki mintis, Snūpi.
Jei veiksim išvien,
tikrai išsiaiškinsim, kas slegia Selę.
Pirmyn.
Turbūt reikėtų apsispręsti, nuo ko pradėti.
Ačiū, kad sutikai su mumis pasikalbėti, Naome.
Kaip suprantu, šįryt judvi su Sele kepėte savo draugėms blynus.
Tikrai taip.
Nemanau, kad tai būtina, bičiuli.
Ji pripažįsta, kad jos kepė blynus.
Nors, gerai pagalvojus, kai kas neįprasto vis dėlto nutiko.
Mes pusryčiavome…
Skanesnių blynų nesu valgiusi.
Pritariu, Liusile.
Jie skaniausi.
Nežinau.
Skaniausius blynus pasaulyje kepa mano tėtis.
Verčiau paskambinsiu jam ir pranešiu naujieną.
Visos sutarėme, kad tai buvo skaniausias vasaros maistas.
Smagu girdėti.
Bet tu sakei, kad nutiko kai kas neįprasto, tiesa?
Taip ir buvo!
Labai neįprasta, kad visos dėl ko nors sutartume.
Vadinasi, kažkas nuliūdino Selę
jau po pusryčių su blynais.
Ką aš žinau?
Po pusryčių ji sakė, kad eis į rankdarbių trobelę.
Galiu paklaust, kodėl jis taip keistai apsirengęs?
Jis įsijautė į vaidmenį.
Taip, Selė čia buvo.
Mes nusprendėme statyti fėjų namus.
Manau, mums reikia daugiau informacijos, Snūpi.
Selė susikrimto dėl to, kad jai nepatiko nameliai, Linai?
Iš savo patirties galiu pasakyt, kad taip būna.
O man tavo abstraktus medis labai patinka, Čarli Braunai.
Šiaip tai aš lipdžiau briedį.
Fėjų nameliai išėjo labai gražūs,
tokie gražūs…
kad nusprendėm pastatyt juos miške.
Štai jie.
Regis, viskas klostėsi gerai.
Ar Selės elgesyje nepastebėjai nieko keisto?
Ne. Ji kelis kartus pavadino mane mielu Babu.
Pamenu, ji sakė, kad eis į muzikos kambarį, jei tau tai padės.
Aišku, kad ant jo pilna mano pirštų atspaudų.
Juk tai mano pianinas.
Kaip jau minėjau,
Selė atėjo ir pasakė, kad širdyje turi dainą.
Paklausė, ar galėčiau jai akomponuoti.
Tu grojai, ji dainavo.
Ne visai taip.
Regis, buvo smagu, Šrioderi.
Bethovenas niekada nenuvilia.
Nieko nesuprantu.
Akivaizdu, kad Selė puikiai leido dieną.
Nesueina galai.
Kas yra, Snūpi?
Ką nors sugalvojai?
Deja, ne.
Na, mes nenuleisim rankų.
Kažkas nuliūdino Selę.
Ir mes būtinai išsiaiškinsim, kas,
net jei teks apklausti visus iki vieno stovyklautojus.
Visus apklausėme.
Be to, kad kepė blynus, užsiėmė rankdarbiais ir grojo dūdele,
Selė dar paplaukiojo,
suvalgė ledų ir ėjo pasivaikščioti.
Akivaizdu,
kad ji puikiai leido laiką.
Nieko nesuprantu.
Palyginkim savo užrašus.
Vargeli.
Sele, mudu su Snūpiu bandom išsiaiškinti,
kas tau kelia liūdesį visą dieną.
Mes visus apklausėm, patikrinom visą informaciją,
bet taip ir nesupratom, kas tave taip liūdina.
Aš neliūdžiu.
Tu… neliūdi?
Aš puikiai praleidau dieną.
Tiesą sakant, tai buvo tobula diena.
Tada kodėl verki?
Nežinau.
Jaučiuosi tokia laiminga,
kad mano jausmai nebežino, ką daryti.
Todėl apsiašarojau.
Regis, suprantu tave.
Tai buvo laimės ašaros.
Geriausios ašaros iš visų.
Bet jose yra šiek tiek liūdesio,
nes tokios tobulos dienos kaip ši ne visada pasitaiko.
Tuo jos ir yra ypatingos.
Tobulos dienos esmė yra ta, kad ji gali nutikti bet kada.
Tik nuo mūsų pačių priklauso, kaip ją vertiname.
Ačiū, didysis broli.
Snūpi, tobulos dienos byla baigta.
Gerai, motinėle gamta.
Šito jau tikrai per daug.
VADOVAS SKAUTAMS
„Nori būt tikru skautu? Laukinės gamtos garsai“.
Tikras skautas puikiai išmano laukinės gamtos garsus…
ir gali atspėti kiekvieno gyvūno skleidžiamą garsą.
Pavyzdžiui, galingą briedžio maurojimą.
Arba nepamirštamą pelėdos ūkavimą.
Arba žvitrų svirplių čirpimą.
Dauguma gyvūnų turi skiriamuosius savo garsus…
Bet gamtoje yra ir tokių būtybių, kurios skleidžia įvairiausius garsus.
Vargeli.
Po galais.
Negaliu to pakęsti!
Šitos būtybės yra visų nuostabiausios.
Kodėl negaliu turėti normalaus šuns?
Štai kur tu.
Man pasakė, kad turi fotoaparatą,
todėl noriu, kad padarytum kelias nuotraukas.
„Atsiminimų knyga“.
Stovykla baigiasi po kelių dienų,
ir man buvo patikėta sukurti atsiminimų knygą.
Tai bus tarsi vasaros metraštis,
atspindintis smagius dalykus, kuriuos patyrėme stovykloje.
Tai labai rimtas darbas.
Juk tai susiję su stovyklos palikimu.
Jūs. Ką veikiat?
Atminčiai norim padaryti kelias nuotraukas su gražiausiomis vasaros akimirkomis.
Mano gražiausias atsiminimas yra tas, kad dar kartą perskaičiau „Mobį Diką“.
Aš sapnavau puikų sapną,
kad vieną ir tą pačią dieną laimėjau ir futbolo, ir krepšinio rungtynes.
Man patiko.
Turėjau galvoje atsiminimus, susijusius su veikla stovykloje.
Jei atvirai, labiausiai man patiko sėdėti ant šių laiptų
ir pasakoti draugams istorijas.
Teks paieškoti ko nors įdomesnio.
Žiūrėkit!
Taip!
Čia buvo geras.
Jausmą pavyko pagauti, bet…
Sunku pasakyti, kas čia vyksta, labai jau daug taškymosi!
Ką?
Man patinka jūsų energija, bet galėtumėt mažiau taškytis?
Regis, ji sako, kad reikia daugiau taškytis.
Gerai!
Ne!
Kaip mums užfiksuoti žmonių atsiminimus,
jei jie negali ramiai pastovėti?
Žinai, mano gražiausiais atsiminimas iš stovyklos yra pasivaikščiojimai miške.
Gamtos grožis yra įkvepiantis.
Čarli Braunai.
Nuobodu kaip nežinau kas.
Spoksoti į medžius?
Nieko nebus.
Bet juk tu negali nuspręsti, kurie atsiminimai yra svarbūs žmonėms.
Teisingai!
Aš pati nuspręsiu, kurie atsiminimai yra svarbūs žmonėms.
Puiki mintis, Čarli Braunai.
Menas ir rankdarbiai sukelia pačius gražiausius stovyklos atsiminimus.
Gerai, nešk.
Ne aš ją sukūriau.
O ką tu sukūrei?
Pirma padarysim kelias nuotraukas su ja,
o paskui – su tuo tavo…
daiktu.
Pasiruošęs?
Gerai, šypseną.
Platesnę!
Tvarkelė. Judam toliau.
Tu esi mano mylimiausias darbelis, paršiuk iš bulvės.
Neįmanoma pamiršti plaukiojimo lygutėliame ežere.
Būtų gerai, jei būtume lygutėliame ežere.
Ar bet kokiame kitame ežere.
Per didelės bangos, kad padarytume gerą nuotrauką.
Dabar šypsokitės ir apsimeskit, kad valgot skaniausius ledus pasaulyje.
O kam apsimesti?
Todėl kad iš tikrųjų tai čia bulvių košė.
Nuotraukoje atrodys gražiau.
Nebus patižusi.
Bet aš gyvenime nesu nubaidęs meškos su šaka.
Visai nesvarbu, kas ką padarė ar kas ko nepadarė.
Svarbiausia yra nuotaika.
Kur ta mano meška?
Neradau meškos kostiumo.
Tai geriausia, ką galėjau padaryti.
Atsiprašau.
Nepastebėjau tavęs.
Ką nors sugalvosim.
Buvo nelengva, bet, manau, mums pavyko.
Turi viską, ko gali prireikti atsiminimų knygai,
kaip tarėmės?
Šaunu!
Tai yra atsiminimai, kurie tikrai žmonėms brangūs,
už kuriuos reikia dėkoti ne kam kitam, o Liusei van Pelt.
Ir jos padėjėjui.
Laukiu nesulaukiu, kol visi pamatys atsiminimų knygą.
Jūs sutiksite, kad tai buvo visų laikų geriausia vasaros stovykla.
Aš ir be jos taip galvoju.
Taip, Naome, bet dabar turėsi įrodymą.
Mieli stovyklautojai, prieikit arčiau
ir pažvelkite į šių metų atsiminimų knygą.
Bet čia ne mano atsiminimai.
Duok ir mums pažiūrėti.
Liuse, tu puikiai…
Liuse?
Žinau, kad atsiminimų knyga išėjo ne tokia, kokios tu norėjai,
bet aš manau, kad ji nuostabi.
Pasakyk tai tiems, kurie iš manęs juokiasi.
Jie juokiasi ne iš tavęs, Liuse.
Jie juokiasi iš smagių akimirkų su draugais, kurios jiems įsiminė.
Juk tam stovykla ir reikalinga.
Jei nori žinot mano nuomonę,
tai reiškia, kad tavo atsiminimų knyga padarė tai, ką turėjo padaryti.
- Prisimenu tai. - Gerai čia mes pasitaškėm.
Labai smagu.
- Šita man labai patinka. - O čia aš.
Labai graži nuotrauka.
Puikiai praleidome laiką.
Liuse, labai graži atsiminimų knyga.
Tikrai? Jums patiko?
Net labai.
Tai pati geriausia stovyklos atsiminimų knyga iš visų.
Mes visi tau ją pasirašėm.
ČARLIS BRAUNAS – NAOMĖ – SELĖ BERNIUKAS KIAULIUKAS – MARSĖ – ŠRIODERIS
Ačiū.
Ir tau ačiū, Snūpi.
Be tavęs nieko nebūčiau padariusi.
Tu…
Tu esi geras šuniukas.
Šaunuolė, Liuse!
Snūpi!
Jums su skautais patiko vasara nuostabioje gamtoje?
Man irgi, bičiuli.
Na, mums jau metas.
Pastebėjai, kad jie nuėjo ne į tą pusę?
SUKURTA PAGAL ČARLZO M. ŠULCO PIEŠINIŲ SERIJĄ „RIEŠUTĖLIAI“
Išvertė Laima Banionienė
AČIŪ TAU, SPARKI. NIEKADA TAVĘS NEPAMIRŠIM.