[spelar trumpet]
SNOBBEN PÅ LÄGER
[ylande i fjärran]
Vet ni vad vi borde göra? Berätta spökhistorier runt lägerelden.
- [alla] Hurra! - [Sally] Det låter kul.
[barnen skrattar]
- [suckar] - Hm?
Jag kan verkligen inga spökhistorier, Snobben.
Vi kanske alla kunde ha allsång istället.
[spelar gitarr]
[gitarr går sönder]
Rackarns.
Då blir det spökhistorier.
Innan vi börjar behöver jag en till grillad marshmallow.
[vuxenpladder]
[flämtar] Är de slut?
[stönar] Hur kan våra marshmallows redan vara slut?
- [Sally] Snobben! - [flinar]
[Gullan] "Lägereldshistorier."
Och det var då hon insåg
att bilen inte blinkade med helljuset för att skrämma henne.
Den blinkade för att varna henne att hennes...
däcktryck var lågt.
Och det påverkar bränsleekonomin.
- Fascinerande. - Såklart.
Inte jätteläskigt, men något att ta på allvar.
- [prassel] - [kvitter]
Det var en riktigt otäck spökhistoria, Franklin.
Jag gillar att den var kuslig
och innehöll en bekymrad medborgare som gjorde en god gärning.
Vem är det nu?
[stönar]
[Leonard] Jag kör.
Min spökhistoria heter "Pojken med de hemsökta händerna".
[åska]
Det var en gång en pojke som älskade att spela klassisk musik.
Varför spelar du inte något mer samtida, som rock'n'roll?
När något är tidlöst så är det för evigt samtida. För evigt.
Hokus pokus.
Varför gjorde du sådär?
- [Gullan skrattar] - [åska]
[spelar klassisk musik]
[spelar poppig musik]
[spelar klassisk musik]
[spelar poppig musik]
[knäcker knogarna]
[Leonard] Hur han än försökte så kändes allt som han spelade fel.
Beethoven blev bebop.
Rachmaninoff blev rock.
Till och med Mozart blev musik han inte tyckte om.
Det här är vad jag kallar musik.
[skriker]
Och han kunde aldrig spela Beethoven igen.
[alla flämtar]
[ryser]
- Jag gillar att historian hade en hjälte. - Pojken med de hemsökta händerna?
Häxan, uppenbarligen.
Okej, vem ska berätta nu?
Jag, jag! Det vill jag.
Det var en gång en flicka som älskade pizza.
Men hon fick bara äta det vid speciella tillfällen, som hennes födelsedag.
[åska]
[Peppiga Pia] Det året, när hon blåste ut ljusen,
önskade hon att få äta pizza jämt.
Nästa morgon fick hon pizza till frukost.
Sedan pizza till lunch.
Måltid efter måltid
var pizza det enda hon fick.
[skolklockan ringer]
Du, Maja. Kan jag få halva din smörgås?
Det enda jag får nu för tiden är pizza.
Här, ta min korvmacka.
Det här är pizza.
Magistern, hur är det med dig?
[Peppiga Pia] Även fast hennes pizzaönskan slog in
så blev det för mycket av det goda.
[klocka ringer]
[alla] Wow.
Det där är vad som kallas en oväntad vändning, Maja.
Jag fattade, magistern. Väldigt oroande.
Vems tur?
[Snobben tuggar]
[flinar]
Oj, börjar det inte bli lite sent, hörni?
- Jag vill! - Min tur.
[Sally] Välj mig.
Hon fortsatte att ändra kanal.
Men på grund av den dumma fjärren
var det enda som visades på teve...
- nyheterna! - [skrik]
[barnen] Åh.
Men om universum expanderar så är det rimligt att anta
att det en dag kommer också nå sin gräns, med endast en utväg...
att krympa.
Och sedan då, undrar jag.
Sedan då?
Är det bara jag, eller ser månen ut att vara närmare nu än för en stund sedan?
[skriker]
[gnäller]
Det verkar som att det bara är du och jag kvar nu, Karl.
Ja, okej.
Kör du.
Det här är den skrämmande berättelsen om flickan som allting gick fel för.
[åska]
[Gullan] Hon vaknade en helt vanlig dag...
[klockan ringer]
verkade det som.
[gäspar]
Men det var något som var annorlunda.
Först försökte hon flyga drake.
[tuggande]
Men den blev uppäten av ett träd.
- Och efter det blev det bara värre. - [bollträ slår]
Inte ett enda brev till mig?
Kan den här dagen bli ännu värre?
[skriker]
Och ingen hörde någonsin från henne någonsin igen.
- [flämtar] - Det låter fruktansvärt.
Fruktansvärt bekant.
Okej, storebrorsan. Din tur.
Åh, är det?
Åh, men titta på stjärnorna.
Visst är de fina, eller hur?
Sluta sega dig, lille Karl.
Ja, berätta något kusligt, Kalleponken.
Okej. Jo, öh... Det kar en kväll ungefär som den här.
På en plats precis som den här platsen
med barn... öh, inte olika oss.
- Och det fanns en, öh... - [flämtar]
[gnäller]
Öh...
Buske.
Men inte vilken buske som helst.
En hemsökt buske som började leva, och... skrämde allihopa.
[alla skrattar]
Milda makter.
[gnäller]
[skrattar]
[uggla hoar]
[skriker]
- [mumlar, skrattar] - [skriker]
[stönar]
Jag uppskattar faktiskt Karls försök, men det han berättade var inte läskigt.
[vinden susar]
[tjatter]
Det är den hemsökta busken!
[skriker]
- [tjatter] - [skriker]
[tjatter]
[barnen skriker]
- [skrik] - [tjatter]
Jag är väl helt enkelt inte bra på att berätta spökhistorier.
[tjatter]
[skriker]
[suckar]
[Franklin] "Är du en Beaglescout?
Att resa ett tält."
[Snobben stönar och flämtar]
[stönar]
[Franklin] "Det är en grundpelare för en Beaglescout att kunna resa ett tält."
[harklar sig]
[Franklin] "Om du är osäker på var du ska börja
kan du läsa instruktionerna som följer med de flesta tält."
[prassel]
[tjatter]
[flinar]
[Franklin] "När du har läst instruktionerna
är det dags att resa tältet."
[Snobben nynnar]
[stönar]
[skriker]
[stönar]
[pustar ut]
Ta-da.
- [stönar] - [piper]
[piper]
[skriker]
[flämtar]
[Franklin] "Men när man är ute och campar toppar inget att sova under bar himmel."
HANDBOKEN FÖR BEAGLESCOUTER
[flämtar]
[flinar]
[skrattar]
[suckar]
[Franklin] "Beagleön eller bort."
Postdags! Postdags, allihopa!
Idag har jag paket till Peppiga Pia, Lortis, Franklin, Maja.
Jag kan inte låta bli att beundra dig, Karl.
Du får nästan aldrig post, men dyker ändå upp varje dag.
Jo, sommaren är en hektisk tid på min pappas barberarsalong.
Jag fick jättegoda brownies.
Och jag fick kokoskakor.
Något paket till mig idag, Gullan?
Tveksamt.
Men, ser man på.
Du har faktiskt fått någonting.
Ett paket?
Jag hade varit nöjd med ett brev.
Eller ett vykort.
Varför skulle någon skicka ett vykort hemifrån?
Ska du inte öppna det?
Jag drar ut på det för att få njuta.
Det här paketet kan vara vad som helst.
Kakor, kanelbullar, smörkola...
En använd bok?
[Linus] Den är nog från Snobben.
De flesta får godsaker hemifrån.
Jag får en dagbok av min hund.
"En redogörelse av den olyckliga resan till Beagleön."
Han är sannerligen lagd åt det dramatiska hållet.
"Kalla mig Snobben."
Milda makter.
"Som en del av mitt uppdrag
att hjälpa mina kära Beaglescouter få sina märken och rädda vår scouttrupp
har jag tagit på mig att leda dem på ett både episkt och ambitiöst äventyr."
[flinar]
[Karl] "Vår destination?
Den vackra Beagleön, känd för sina underbara solnedgångar.
Vårat pris?
Scoutmärket vi skulle få för vår kanottur."
[kvitter]
[Karl] "Resan skulle bli svår. Kanske till och med farlig.
Med tanke på det föreslog jag att alla skulle ta med extra sockor."
[studsar]
"Den första lektionen i att paddla handlar om att paddla som ett lag."
- [tjatter] - Hm?
[Karl] "Fast egentligen kanske den borde handla om vad en paddel är.
Trots några tidiga motgångar
paddlade min pålitliga trupp i gemensam rytm."
[Snobben ropar]
[Karl] "Vi hade dock fortfarande svårigheter.
Att paddla är utmattande."
[stönar, kämpar]
[Karl] "Som ledare är det mitt ansvar att hålla grupper vid gott mod,
så jag föreslog lite musik för att höja stämningen i truppen."
[klassisk musik spelas]
[visslar]
[sjunger]
[Karl] "När alla kände sig gladare tack vare mig,
kämpade vi vidare mot Beagleön
övertygade om att ingenting skulle kunna stoppa oss nu.
Efter att oväntat ha landstigit
var min trupp redo att lära sig det härligaste med att paddla kanot."
[skäller]
[Karl] "Portering."
Vad läser du, lille Karl?
Snobbens berättelse om hans olyckliga kanotäventyr.
Vi har inte kommit till den olyckliga delen.
Får vi också lyssna?
Du känner ju mig. Jag älskar ett spännande marinäventyr.
Finns det några stora havsvarelser i berättelsen,
som en val, eller en haj, eller en jättebläckfisk?
Öh... inte än.
Det bör vara nåt stort och fiskaktigt om berättelsen ska få min uppmärksamhet.
Läs vidare nu, Karl.
"Jag förklarade för truppen
att portering betyder att förflytta sin båt mellan två vattendrag.
Deras entusiasm kunde nästan inte tyglas.
Lite senare var vi återigen på väg mot Beagleön igen.
Spänningen var upprymd i truppen trots deras börda,
för de visste att jag bar den tyngsta bördan av alla:
bördan av ledarskap."
[flämtar]
[Karl] "Snart stod vi framför valet av två vägar
och var osäkra på vilken vi skulle välja.
Som tur var hade vi en karta.
Oturligt nog lät jag Olivier ansvara för den."
[skriker]
Hm?
[tjuter]
[stönar]
[ropar]
[kvittrar]
[morrar]
[stönar]
[ropar]
[stönar]
[kämpar]
[flämtar]
[flämtar, kämpar]
[skäller]
[grymtar]
[Karl] "Slutligen, och helt självständigt,
utan påverkan från någon annan, bestämde jag att vi skulle överge kanoten.
Vi fortsatte vidare
och insåg att Beagleön bara var ett ynka litet stenkast bort.
Men hur skulle vi ta oss dit utan en båt?
Det var dags att improvisera."
[skriker]
[morrar]
[kvittrar]
Uppror? Jag kan inte begripa det.
Efter allt vi har hört hittills? Jag kan inte begripa att du inte begriper.
Jag kan inte begripa att berättelsen inte har en jättebläckfisk.
Vadå? Tycker ni inte att det hade varit spännande?
[Karl] "Övergiven av min trupp fortsätter jag vidare själv mot Beagleön
för att reflektera över vad som gick fel, och att inget av det var mitt fel.
Snart uppenbarade sig min destination framför mig,
men det hemska ödet hade en till vändning på lut."
[flämtar]
[Karl] "Närmare bestämt en stockvändning.
Typiskt, jag som var så nära att nå mitt mål.
Trots det, i denna stund, kunde jag inte undgå att fråga mig
om jag inte var ansvarig för formandet av ödet
när jag misslyckades med att lyssna på min trupp.
Var de än var."
[ropar]
[jublar]
[Karl] "Ensam, med Beagleön precis utom räckvidd,
kunde jag inte undgå att undra om det här var slutet."
Så, var det?
Det var det inte.
[pustar ut]
[Karl] "Snart hörde jag ett underbart ljud."
[visslande]
[Karl] "När vi blickade ut över Beagleöns skönhet
insåg jag att en bra ledare alltid måste veta när den ska lyssna.
Och det måste en vän också."
Den där var faktiskt ganska bra.
Inget slår en bra berättelse, eller smaskiga brownies.
Vem vill ha en?
- [barnen jublar] - Jag vill.
Jag älskar brownies.
BASERAT PÅ "SNOBBEN" AV CHARLES M. SCHULZ
Undertexter: DUBBING BROTHERS
TACK, SPARKY. ALLTID I VÅRA HJÄRTAN.