SNOOPYHO TÁBOR
Viete čo?
Rozprávajme si strašidelné príbehy.
- Jéj! - Áno.
Super.
Tie mám rád.
Snoopy, ja žiadne strašidelné príbehy nepoznám.
Mohli by sme si radšej zaspievať.
Dokelu.
Tak teda strašidelné príbehy.
Než začneme, budem potrebovať ešte jeden penový cukrík.
Už nie sú?
Ako nám mohli tak rýchlo dôjsť?
Snoopy!
„Príbehy pri ohni.“
A vtedy pochopila,
že to auto, čo ju sledovalo, ju nechcelo svojím blikaním vydesiť,
naopak, chcelo ju varovať, že...
že má nízky tlak v pneumatikách.
Má to vplyv na spotrebu benzínu.
Samozrejme.
Nebolo to najdesivejšie, ale je to dôvod na obavy.
Celkom hrôzostrašný príbeh, Franklin.
Páčilo sa mi, že bol desivý,
ale tiež v ňom bol znepokojený občan, ktorý konal dobrý skutok.
Kto ide ďalší?
Ja.
Môj príbeh sa volá „Chlapec s prekliatymi rukami“.
Bol raz jeden chlapec, ktorý zbožňoval klasickú hudbu.
Zahraj niečo modernejšie, napríklad rokenrol.
To, čo je nadčasové, je moderné vždy.
Hókus-pókus!
A to má čo znamenať?
Mohol sa snažiť, všetko, čo zahral, sa prekrútilo.
Beethoven sa stal bebopom.
Rachmaninov sa stal rokenrolom.
Mozart sa stal niečím ďalším, čo sa chlapcovi nepáčilo.
Tak tomuto hovorím muzika.
A Beethovena si už nikdy nezahral.
Pekné, že ten príbeh mal hrdinu.
Toho chlapca s prekliatymi rukami?
Nie, jasné, že tú ježibabu.
Dobre. Kto je na rade?
Ja, ja. Ja pôjdem.
Bolo raz dievča, ktoré zbožňovalo pizzu.
Ale smelo ju jesť iba na významné príležitosti, napríklad na narodeniny.
Ten rok si priala...
aby mohla jesť pizzu celý čas.
Na ďalší deň mala pizzu na raňajky.
Potom aj na obed.
Jedlo za jedlom,
vždy to bola pizza.
Marcie, môžem si dať polovicu sendviča?
Posledné dni stále jem iba pizzu.
Zober si ho, pane.
To je pizza.
Pane, je všetko v poriadku?
Jej prianie sa splnilo...
ale príliš dobrého škodí.
Fú.
To sa nazýva irónia, Marcie.
To chápem, pane.
Veľmi znepokojivé.
Kto ďalej?
Ajaj, nie je už celkom neskoro?
- Ja! - Ja chcem ísť!
- Ja! - Aj ja.
Ďalej prepínala kanály.
Ale kvôli prekliatemu ovládaču
nebolo v telke nič iné iba...
správy.
Ale ak sa vesmír naozaj rozpína, potom je logické,
že jedného dňa dosiahne svoju hranicu a bude mať iba jednu možnosť:
znovu sa scvrknúť.
A ja sa pýtam: Čo potom?
Čo potom?
Zdá sa iba mne, že je Mesiac bližšie ako pred pár minútami?
Charlie Brown, asi sme ostali poslední.
Áno. Presne.
Začni ty.
Toto je strašný príbeh o dievčati, ktorému nič nevyšlo.
Zobudila sa v obyčajné ráno...
tak sa zdalo.
Ale niečo bolo iné.
Najprv si chcela pustiť šarkana.
Ale zjedol jej ho strom.
Odvtedy to bolo len horšie.
Ani jedna blbá valentínka?
Môže byť dnešok ešte horší?
A už nikto o nej nikdy nepočul.
To znie hrozne.
Hrozne povedomé.
Dobre, veľký braček. Ideš.
Áno?
Pozrite sa na hviezdy.
Nie sú krásne?
Nezdržuj, Charlie Brown.
Hej. Niečo strašidelné, Chuck.
Dobre. Nuž, bola to noc presne ako táto...
na presne rovnakom mieste
a s veľmi podobnými deťmi.
A bol medzi nimi...
krík.
Ale nie len taký hocijaký.
Bol to strašidelný krík, ktorý ožil a všetkých vydesil.
Márnosť.
Vážim si Charlieho snahu, ale jeho príbeh vôbec nebol desivý.
Ten strašidelný krík!
Asi skrátka neviem ako na strašidelné príbehy.
„Budete Bíglím skautom?
Stavanie stanu.“
„Jedným zo základov skautingu
je naučiť sa postaviť stan.“
„Ak neviete, kde začať,
väčšina stanov sa predáva s návodom, ktorý vám to uľahčí.“
„Po prečítaní návodu
je čas stan postaviť.“
„Ale spaniu pod hviezdami
sa pri táborení ťažko niečo vyrovná.“
PRÍRUČKA BÍGLIEHO SKAUTA
„Bíglí mys alebo porážka.“
Pošta. Hej, všetci, prišla pošta.
Mám balíky pre Pepermintku Patty, Gebroša, Franklina, Marcie.
Musím ťa obdivovať, Charlie Brown.
Skoro nikdy nedostaneš poštu, ale vždy na ňu čakáš.
No, v lete má ocko v holičstve veľa práce.
Dostala som čokoládové brownies.
Ja zas kokosové sušienky.
Máš dnes niečo pre mňa, Lucy?
Pochybujem.
No toto.
Fakt ti niečo prišlo.
Balíček?
Stačil by mi obyčajný list.
Alebo aj pohľadnica.
Prečo by niekto posielal pohľadnicu z domova?
Neotvoríš ho?
Užívam si to očakávanie.
Mohlo by v ňom byť čokoľvek.
Sušienky, škoricové hniezda, maslové tortičky.
Kniha z druhej ruky?
Asi je od Snoopyho.
Väčšina detí dostáva pochúťky.
A ja denník svojho psa.
„Rozprávanie o nešťastnej ceste k Bígliemu mysu.“
Naozaj má zmysel pre drámu.
„Volajte ma Snoopy.“
Márnosť.
„Ako súčasť môjho poslania
pomôcť svojim drahým Bíglím skautom získať odznaky a zachrániť oddiel
som sa rozhodol sprevádzať ich veľkolepým a náročným dobrodružstvom.“
„Destinácia?
Malebný Bíglí mys, známy svojimi nádhernými západmi slnka.
Naša odmena?
Odznak skautského umenia kanoistiky.“
„Naša púť bude náročná, možno dokonca nebezpečná.
Tak som navrhol, aby si každý zbalil rezervné ponožky.“
„Prvá lekcia kanoistiky je, že každý musí veslovať za jeden tím.“
„Ale možno by prvou lekciou
malo byť: ‚Čo je veslo.‘
Napriek začiatočným prekážkam
môj verný oddiel čoskoro vesloval ako jeden muž.“
„Prekážky nekončia.
Veslovanie je namáhavá práca.“
„Povinnosť lídra je uistiť sa, že oddiel je šťastný,
takže som navrhol, že by nám mohla zdvihnúť náladu pieseň.“
„Keď som oddielu zdvihol náladu,
pokračovali sme ďalej na Bíglí mys
presvedčení, že nám nič nemôže stáť v ceste.
Keďže sme nečakane narazili na pevninu,
bolo načase naučiť oddiel jednu z najpríjemnejších stránok kanoistiky.“
„Prenášanie.“
Čo to čítaš, Charlie Brown?
Kroniku Snoopyho nešťastného kanoistického dobrodružstva.
K tomu nešťastiu sme sa ešte nedostali.
Môžeme počúvať?
Poznáš ma. Námorné dobrodružstvá zbožňujem.
Sú v tom príbehu nejaké obrovské morské tvory?
Napríklad veľryba, žralok či obrovská chobotnica?
Ešte nie.
No, ak si to chce udržať moju pozornosť, nech je tam nejaká veľká ryba.
Pokračuj, Charlie Brown.
„Oddielu som vysvetlil,
že prenášanie znamená preniesť kanoe medzi dvomi vodnými plochami.
Skoro od radosti vyskočili z kože.
Čoskoro sme sa ďalej plavili k Bígliemu mysu.
Aj napriek ťažkému údelu bol oddiel nadšený,
lebo vedeli, že to môj údel je najťažší:
údel vodcovstva.“
„Čoskoro sme sa ocitli pred dvomi cestami
a nevedeli sme, ktorou pokračovať.
Našťastie sme mali mapu.
Nanešťastie sa o ňu staral Olivier.
„Nakoniec som sa úplne sám,
bez akéhokoľvek vonkajšieho ovplyvnenia, rozhodol kanoe opustiť.
Pokračovali sme a zrazu sme sa ocitli
čo by kameňom dohodil od malebného Bíglieho mysu.
Ale ako sme sa tam mali dostať bez loďky?
Prišiel čas na improvizáciu.“
Vzbura? Tomu neverím.
Po všetkom, čo sme počuli, neverím, že tomu neveríš.
Ja neverím, že v tom príbehu ešte nebola jediná obrovská chobotnica.
Čo? Nehovor, že by to nebolo vzrušujúcejšie.
„Oddiel ma opustil, a tak som sám pokračoval
a dumal nad tým, čo sa stalo a že to vôbec nebola moja vina.
Čoskoro sa predo mnou objavil môj cieľ,
no krutý osud mal v rukáve ešte jeden nečakaný obrat.“
„Konkrétne obrat môjho polena.
Ach, takto sa prevrátiť tesne pred cieľom.
No v tej chvíli som sa musel zamyslieť, či som si tento osud nezapríčinil sám
tým, že som zlyhal v načúvaní svojmu oddielu,
nech už boli kdekoľvek.“
„Sám a s Bíglím mysom na dosah ruky
som rozmýšľal, či to bol môj koniec.“
Tak bol?
Nebol.
„Začul som ten najkrajší zvuk.”
„Ako sme tak hľadeli na tú nádheru,
uvedomil som si, že dobrý vodca vie, kedy počúvať.
A aj dobrý priateľ.“
To vlastne celkom ušlo.
Dobrý príbeh a chutné koláče nič neprekoná.
Kto si dá?
- Ja! - Aj ja.
Tie zbožňujem.
PODĽA CHARLESA M. SCHULZA
Preklad titulkov: Martina West
VĎAKA, SPARKY. OSTÁVAŠ V NAŠICH SRDCIACH.