SNOOPY TÁBORA
Tudom, mit csináljunk! Meséljünk rémtörténeteket!
- Igen! - Hurrá!
Oké!
Azokat imádom!
Én nem ismerek egyet sem, Snoopy.
Inkább énekelhetnénk egy jót!
A csudába!
Akkor sztorizunk!
Mielőtt nekikezdünk, kell még egy pillecukor.
Elfogyott?
Ez mégis hogyan lehet?
Snoopy!
„Mesék a tábortűz mellett.”
És akkor döbbent rá,
hogy az őt követő autó nem ijesztgetni akarta a villódzással,
hanem figyelmeztetni arra, hogy...
lapos a gumija.
Ront az üzemanyag-fogyasztáson.
Érthető.
Nem annyira ijesztő, de érdemes rá odafigyelni.
Ez aztán a rémtörténet, Franklin!
Tetszett, hogy hátborzongató, de benne volt egy figyelmes polgár is.
Ki lesz a következő?
Én!
Az én történetem: „A rémkezű fiú.”
Volt egyszer egy kisfiú, aki odavolt a komolyzenéért.
Miért nem játszol valami divatosabbat, például rock and rollt?
Egy időtlen darab sosem megy ki a divatból.
Hókuszpókusz!
Te meg miről beszélsz?
Bárhogy próbálta, minden rosszul szólt.
Beethovenból bebop lett.
Rachmaninovból rockzene.
Mozartból meg olyasmi, amit szintén nem szívlelt.
Na, ez már zene!
Soha többé nem játszhatott Beethovent.
Tetszett benne a hős.
A rémkezű fiú?
A boszi, nyilván.
Jó. Ki lesz a következő?
Én, én! Én jövök.
Volt egyszer egy kislány, aki imádta a pizzát.
De csak különleges alkalmakkor ehette, például a születésnapján.
Abban az évben azt kívánta...
hogy mindig pizzát ehessen.
Másnap reggel pizzát kapott reggelire.
Aztán ebédre is.
Minden étkezésre
csak pizzát kapott.
Marcsi! Odaadod nekem a szendvicsed felét?
Mostanában csak pizzát eszek.
Tessék! Itt a szalámis szendvicsem, uram!
Dehát ez pizza!
Uram, minden rendben?
Teljesült a kívánsága...
de már túl sok volt a jóból.
Azta!
Ezt úgy hívják, ironikus csavar, Marcsi.
Átjött, uram.
Nagyon felzaklatott.
Ki jön?
Hú, kezd későre járni, nem?
- Én! - Én akarok!
- Én! - Engem válassz!
Egyre csak a csatornákat kapcsolgatta.
De az elátkozott távirányító miatt
egyedül csak...
a híradó ment!
De ha a világegyetem egyre tágul, akkor az a logikus,
hogy valamikor eléri a végpontját, és már csak egy lehetőség marad:
az összehúzódás.
Utána mi lesz?
Mi lesz?
Csak én látom úgy, mintha a hold közelebb jött volna?
Úgy tűnik, már csak mi maradtunk, Charlie Brown.
Igen. Tényleg.
Mondd csak!
Ez egy ijesztő történet, amelyben egy lánnyal minden rossz megtörténik.
Felébredt egy átlagos napon...
legalábbis annak tűnt.
De valami nem stimmelt.
Először sárkányt akart eregetni.
De azt megette egy fa.
Onnantól csak rossz dolgok történtek.
Egy szem Valentin-napi képeslapot sem kaptam?
Mi lehetne ennél rosszabb?
És soha többé nem hallottak felőle.
Ez szörnyű!
Szörnyen ismerős.
Jól van, bátyó. Te jössz!
Tényleg?
Nézzétek a csillagokat!
Hát nem gyönyörűek?
Ne húzd az időt, Charlie Brown!
Igen! Szaporán a szellemsztorival, Chuck!
Jó. Hát, pont egy ilyen éjszakán történt...
épp egy ilyen helyen,
nagyon hasonló...
gyerekekkel.
És ott volt egy...
bokor.
De nem sima bokor volt.
Hanem rémbokor, ami életre kelt, és mindenkit megijesztett.
Jaj, anyám!
Hát, Charlie Brown megpróbálta, de a története nem volt ijesztő.
Ez a rémbokor!
Hát, nekem nem megy ez a rémtörténet-mesélés.
„Te jó Cserkészkutya lennél?
A sátorállítás.”
„A Cserkészkutya életének egyik sarokköve a sátorállítás mestersége.”
„Ha nem tudod, hol kezdj neki,
akkor az útmutató hasznos kiindulópont lehet.”
„Az áttanulmányozása után
neki is lehet fogni.”
„Persze az az igazi,
ha a szabad ég alatt aludhatsz.”
CSERKÉSZKUTYA-KÉZIKÖNYV
„Beagle-foki balsors.”
Levél! Levélosztás!
Csomagok: Patty, Malac, Franklin, Marcsi.
Csodállak, Charlie Brown.
Alig kapsz levelet, mégis mindennap eljössz.
Nyáron sok a vendég apa fodrászüzletében.
Duplacsokis brownie-t kaptam!
Én kókuszos kekszet!
Nekem jött valami, Lucy?
Nemigen.
Nahát!
Mégis jött valami.
Egy csomag?
Egy sima levéllel is megelégedtem volna.
Még egy képeslappal is.
Miért küldenének képeslapot otthonról?
Nem bontod fel?
Ízlelgetem a várakozást.
Bármi lehet benne.
Süti, fahéjas csiga, vajas kosárka.
Egy használt könyv?
Szerintem Snoopy küldte.
A legtöbb táborozó sütit kap otthonról.
Én meg egy naplót a kutyámtól.
„Beszámoló a Beagle-fokra tett, balsorsra ítélt utunkról.”
Van érzéke a drámai felütéshez.
„Nevezzetek Snoopynak!”
Jaj, anyám!
„Jelenlegi küldetésem apropóján,
amely során szeretett Cserkészkutyáimnak segítek jelvényeket szerezni,
magamra vállaltam eme eposzi kaland kapitányi szerepét.”
„Az úti célunk:
a Beagle-foki kilátópont, ahonnan igen szemrevaló a naplemente.
A jutalmunk:
a kenuzás cserkészjelvénye.”
„Kihívásokkal teli, veszélyes út várt ránk.
Így hát javasoltam, hogy mindenki két pár zoknit hozzon.”
„A kenuzás első leckéje: mindenkinek csapatként kell eveznie.”
„Bár mással kéne kezdeni:
mi is az az evező?
A kezdeti nehézségek ellenére
csapatom evezői hamarosan egyként rótták a tengert.”
„Bár maradt pár kihívás.
Az evezés fárasztó munka.”
„Kapitányként én feleltem az elégedettségükért,
ezért zenét javasoltam, feldobván a hangulatukat.”
„A közhangulat máris fellendült,
és tovább meneteltünk célunk felé,
azzal a hittel, hogy semmi sem állhat az utunkba.
Ekkor váratlanul partot értünk,
és a csapatomra a kenuzás legnagyobb öröme várt.”
„A kenuszállítás.”
Mit olvasol, Charlie Brown?
Snoopy krónikáját a balsorsra ítélt kenus kalandjáról.
Még nem értünk el a balsorsig.
Nem gond, ha csatlakozunk?
Ismertek, imádom a jó tengerészeti történeteket.
Vannak benne jó nagy szörnyek?
Például bálna, cápa vagy óriáspolip?
Egyelőre nincs.
Remélem, lesz valami frankó fejlábú, ami megragadja a figyelmemet!
Folytasd, Charlie Brown!
„Elmagyaráztam a csapatnak,
hogy most kézben kell átvinnünk a csónakot a következő öbölig.
Lelkesedésük az arcukra volt írva.
Így hát újfent a Beagle-fok felé vettük az irányt.
A teherhordás ellenére a csapat kicsattant az örömtől,
hiszen tudták, hogy az igazi terhet én viselem:
a kapitányság terhét.”
„Ezután válaszút elé kerültünk.
Nem tudtuk, merre tovább.
Szerencsémre volt térképünk.
Amit szerencsétlenségemre Olivier gondjaira bíztam.”
„Végül saját magamtól,
egyes-egyedül úgy döntöttem: hátrahagyjuk a kenut.
Megingathatatlan menetelésünknek hála
egy kőhajításnyira jutottunk a Beagle-foki kilátóponttól.
De hogyan jussunk oda csónak híján?
Talán találékonysággal?”
Zendülés? Hát ezt nem hiszem el!
A hallottak után nem hiszem el, hogy nem hiszed el!
Az a hihetetlen, hogy egyetlen óriáspolip sem jött még!
Mi az? Ne mondjátok, hogy úgy nem lenne izgibb!
„Legénységem elhagyott, így egyedül folytattam utamat,
eközben azon elmélkedtem, hogy ez abszolút nem az én hibám.
Úti célom végre felsejlett előttem,
ám ekkor fordulat következett be.”
„A rönköm fordult egyet.
Ím, a célomhoz oly közel, mégis oly távol!
Ekkor ama gondolatom támadt, hogy talán mégis én tehetek sorsomról,
amidőn is nem hallgattam legénységemre,
legyenek is bárhol.”
„Magányosan, a Beagle-foktól karnyújtásnyira,
csak egy gondolatom volt: ’Ez lenne a vég?’”
És az volt?
Nem.
„Zene füleimnek!”
„Miközben a Beagle-fokban gyönyörködtünk,
rádöbbentem: egy jó vezető meghallgat másokat.
Ahogy egy jó barát is.”
Ez egész jó volt.
Mi sem jobb egy jó mesénél és egy finom brownie-nál.
Ki kér?
- Én! - Én is!
Imádom a brownie-t!
CHARLES M. SCHULZ KÉPREGÉNYE ALAPJÁN
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra
KÖSZÖNJÜK, SPARKY! SOSEM FELEDÜNK.