„Besiilginti namų Selė“.
Gerai. Aš galiu.
Gal paskaičiuoti avis?
Kas stovykloje skaičiuoja avis?
Greičiau jau meškėnus.
Tiek to.
Užmigti yra valios reikalas.
Aš užmigsiu.
Jau pradedu.
Jau!
Darosi nebejuokinga.
Privalau tučtuojau užmigti.
Po kelių valandų ims švisti.
Pabudome ir kelkimės.
Dar vienas nuostabus rytas stovykloje.
Niekam tikusi lova.
Labas rytas, Sele.
Joks jis nelabas.
Sunki naktelė?
Pamenu savo pirmuosius metus stovykloje.
Taip ilgėjausi namų, kad pirmas kelias naktis irgi nemiegojau.
Kas sakė, kad kas nors ilgisi namų?
Namų ilgisi tik maži vaikai.
Ar aš kalta, kad tos lovos tokios nepatogios?
Na, ar aš?
Aš?
Tipiškas namų ilgesio pavyzdys.
Ar tai pusryčiai?
Sultys tokios tirštos, kad galima jas kabinti šakute.
Sultys neturi būti su gabaliukais.
Apie avižų košę apskritai patylėsiu.
Namie visada valgai avižų košę.
Čia per daug avižų.
Gal paragausi kiaušinienės?
Per daug suplakta.
Tos kiaušinienės nė viščiukas nevalgytų.
Viščiukai valgo kiaušinius?
Aš nenoriu debatų.
Tenoriu valgomų pusryčių.
Tiek to.
Ir, tavo žiniai, aš nesiilgiu namų.
Tik norėjau paprašyti, kad kas nors paduotų sviestą.
Ir ko važiuot į tą stovyklą?
Niekas nesiginčija – gamta čia graži,
bet ji niekada nesikeičia.
Namie bent kanalą gali perjungti.
Tas triušis per daug stengiasi.
Mes supratom. Tu mielas. Gali nebesistengti.
Aš nepasiilgau namų.
Tiesiog manau, kad namie viskas geriau, ir būtent šito ilgiuosi.
Ko čia nesuprasti?
Na, metas grįžti.
Nenorėčiau, kad mane suėstų antilopė.
Keista.
Nepamenu, kad kuprinė cypautų.
Iš kur čia atsiradai?
Juokingai atrodai, mažas paukščiuk.
Panašus į vikšrą.
Kaip atsidūrei mano kuprinėje?
Spėju, mes abu atsidūrėm ne savo vietoje.
Gal galėtume padėt vienas kitam patogiau pasijusti?
Ką pasakysi?
Čia tiksli mano kambario kopija.
Tik pridėjau televizorių, kurio labai noriu.
Tau čia bus daug patogiau.
Taip ir žinojau, kad tau patiks.
Nėra nieko geriau už namų jaukumą.
Taigi, ką darom toliau?
APČI!
Tai buvo smagiausia diena stovykloje.
Ir visa tai dėka tavęs, mažas keistas...
Paukštis? Ar ten paukštis?
Radau jį savo kuprinėje.
Jokių gyvūnų namelyje!
Bet...
Liusilė teisi, Sele.
Paukščiai, kad ir kokie bebūtų keisti, negyvena namuose.
Jie yra gamtos dalis.
Taip nesąžininga su jais elgtis.
Marsė ir Liusė teisios, mažasis drauge.
Tau čia ne vieta.
Kaip ir man, manau.
Pasakysiu tik tau: gal truputį ir ilgiuosi namų.
Iki, keistas paukščiuk.
APČI!
Negalėtum patylėti?
Labai gražus vaizdas, bet...
Namie bent kanalą gali perjungti.
Būtent!
Tu pirmą kartą vasaros stovykloje?
Taip, pirmą.
Tarp mūsų kalbant, nežinau, ar man čia patinka.
Nesakau, kad ilgiuosi namų.
Aš Naomė.
Selė.
Žinai, aš supratau, kad tai, kas nepatinka,
gali visai patikti, jei tai nepatinka su kuo nors kitu.
Gal mums abiem galėtų nepatikti pietūs?
Puiki mintis. Ir šiaip, jau temsta.
Nenorėčiau, kad mane suėstų antilopė.
Tu skaitai mano mintis.
VADOVAS SKAUTAMS
„Skautas yra vertas pasitikėjimo“.
Snūpi, gali pasaugoti mano ledus?
Atmink, aš tau juos patikiu.
Jei juos suvalgysi, aš suprasiu, nes jų nebebus.
Dabar limonadui betrūksta ledukų.
Ką čia darai?
Nemanau, kad stovėti prie atvirų šaldiklio durų – gera mintis.
Gali įvykti...
trumpas jungimasis.
Mano ledai! Jų nebėra!
Tik pagalvok. Atnešiau tau ledų už tai,
kad saugojai mano ledus.
Aš pasitikėjau tavim.
Žinok, šiandien labai karšta.
Kaip žinia, ledai tirpsta.
Padarom taip. Vienas kaušelis tau,
vienas – man. Suspėsim suvalgyti, kol ledai vėl neištirpo.
Nesu stebėjusi paukščių gamtoje.
Manai, pamatysim baltagalvį jūrinį erelį?
O gal auksaplunksnį erelį žuvininką?
Ar net pietinę kuoduotąją karakarą?
Pamatyti pietinę kuoduotąją karakarą būtų jėga, ar ne, pone?
O ką pasakytum apie penkis geltonus vaikščiojančius paukščius?
Manyčiau, jie savotiškai didingi.
„Laiško Mažajai Raudonplaukei diena“.
Ką darai, Čarli Braunai?
Ką tik sužinojau, kad Mažoji Raudonplaukė
stovyklauja kitoje ežero pusėje.
Bandau parašyti jai laišką.
Iš visų stovyklų pasaulyje,
mergaitė, kuri tau patinka, atsiduria kitoje ežero pusėje esančioje stovykloje.
Norėčiau ją pakviesti į kartoninių laivelių regatą,
bet nežinau, ką parašyti.
Parašyk maždaug taip:
„kviečiu tave į kartoninių laivelių regatą“.
Tu genijus!
O kas ta kartoninių laivelių regata?
Tai stovyklos tradicija.
Stovyklautojai pasigamina iš kartono laivelius
ir lenktyniauja, kieno laivelis nuplauks toliausiai iki paskęs.
Tai skendimas yra plano dalis?
Labai netipiška laivui.
Štai. Baigiau.
Beliko jį perduoti.
Kaip tu tai padarysi?
Mums negalima vieniems išeit iš stovyklos.
Tas tiesa.
Bet aš pažįstu vieną biglį, kuris puikiai vykdo svarbias užduotis.
Kaip suprasti „ne“? Tau tereikia į kitą ežero pusę.
Kuo jau esi taip užsiėmęs?
Maniau, tau reikia ženklelių, kad išsaugotum savo skautų būrį.
Turėtų būt ženklelis už pagalbą draugui.
Štai. Ženklelis už ištiestą pagalbos leteną.
„Skautas turi būti malonus, nesavanaudis
ir visada skubėti į pagalbą savo draugui.“
Sėkmės.
Nenoriu tavęs spausti, bet mano likimas – tavo rankose.
Jei pavyks, susidursi su Mažąja Raudonplauke akis į akį.
Tik tu ir ji.
Apie tai nepagalvojau.
Ką jai sakyti?
Aš paprastai pradedu nuo „labas“.
Žinau. Aš ne tik dalyvausiu kartoninių laivelių regatoje, bet ir laimėsiu ją.
Tada man nieko nereikės sakyti.
Stovėsiu sau išdidus, ir viskas.
Manau, tau vis viena reikės pasakyti „labas“.
Kaip tavo laivelis?
Jau padariau didelę pažangą.
Mes su tavim skirtingai suprantam žodį „pažanga“.
Tai, ką tu matai, yra tobulo laivelio sudedamosios dalys.
Tereikia sudėti jas į krūvą.
Atnešiu tau dar kartono.
Na, ką pasakysi?
Jis tikrai pagamintas iš kartono.
Tikiuosi, Snūpiui su laišku pasisekė labiau.
Snūpi, Mažoji Raudonplaukė ateis?
Jai patiko mano laiškas?
Jis tavo letenoj, taip?
Apėjai visą ežerą ir vėl grįžai čia?
Kaip tai nutiko?
Snūpi, tai puslapis iš Selės užduočių sąsiuvinio.
SELĖ
Dabar ji niekada negaus mano laiško.
Mano geriausias šansas sutikti ir nustebinti Mažąją Raudonplaukę
nuėjo perniek.
O ji visai čia pat – tik kitoje ežero pusėje.
Nenusimink, Čarli Braunai.
Jaučiu, kad tavo laiškas vis tik pasieks Mažąją Raudonplaukę.
Tik abejoju, ar tau patiks jo pristatymo būdas.
Mano laivelis.
Snūpi! Ne!
Kartoniniu laiveliu ežero neperplauksi.
Netrukus prasidės kartoninių laivelių regata.
Mūsų pirmosios dalyvės – Pipirmėtė Petė ir Marsė.
Snūpi, paskubėk!
Kur jis dingo? Jis perplaukė ežerą?
Jis atplukdė Mažąją Raudonplaukę?
Ji jau čia?
Iš laivo!
Iš tikrųjų tai būtum galėjęs laimėti regatą.
Štai jis.
Na, ar ji gavo mano laišką? Ji ateis?
Jis nuo Mažosios Raudonplaukės?
„Brangus Čarli Br...“
Ji žino mano vardą ir pavardės pradžią.
Ačiū tau už ištiestą pagalbos leteną.
Valio.
Ji žino mano vardą ir pavardės pradžią.
Geriausia diena gyvenime!
Valio!
SUKURTA PAGAL ČARLZO M. ŠULCO PIEŠINIŲ SERIJĄ „RIEŠUTĖLIAI“
Išvertė Laima Banionienė
AČIŪ TAU, SPARKI. NIEKADA TAVĘS NEPAMIRŠIM.