-Hej. -Hej.
Förlåt att jag är sen.
Det gör inget. Varsågod.
Jag beställde en latte åt dig.
-Tack. -Men den har inte kommit än.
-Hur gick promenaden hit? -Va?
-"Hur gick promenaden hit"? -Jag vet inte varför jag är nervös.
Kanske för att du skäms-
-för att du inte litade på att jag klarar att leva mitt eget liv?
-Ja, så är det nog. -Jag borde inte få skulden.
Din pappa bad mig lägga in ett gott ord åt dig, så jag gjorde det.
Vad hände med att ta konsekvenserna tillsammans?
Det var du som sa det. Jag ville bara äta frukost.
Okej, gumman, jag har tänkt mycket på det här, på hur jag betedde mig.
Det är lätt att säga att det var för att jag älskar dig, vilket jag gör.
Jag älskar dig så väldigt, väldigt, väldigt mycket.
Hon fattar det. Fortsätt.
Men så är det inte.
Jag tillbringade några år i Florida med att tycka synd om mig själv.
Det där är sant.
Jag...
Jag blev lite vilsen och ganska ensam.
Jag övertygade väl mig själv om att jag måste göra allt jag kunde-
-för att det inte skulle hända dig.
Och jag är ledsen för det.
Vad tycker du?
Jag lyssnade knappt, men det lät uppriktigt.
Men han gjorde den där grejen han brukar göra.
Han sågar sig själv så att man får skuldkänslor för att man är arg.
-Det är inte min grej. -Jo.
Du åker härifrån om några dagar, tack och lov.
Du kunde skippat "tack och lov".
-Det ville jag inte. -Okej.
-För mitt liv är mitt. -Okej.
Du måste lova att inte lägga dig i det, vad jag än gör.
-Jag... -Innan du lovar det...
Jag menar vad som helst, okej? Jag kan bli metamfetamin-missbrukare.
Det är kul, sägs det, och man blir effektiv.
Så om du tappar tänderna får jag inte säga nåt?
Okej, ta metamfetamin.
Lev livet.
Hej, Graham! Jag kommer strax.
Ta en kaffe. Sätt upp den på mitt rum.
-Jag ska beställa bacon också. -Kör hårt.
Dubbelbokade du när vi har en familjekris?
Åh nej, vi hjälpte vårt barn för mycket, fan också. Vi överlever nog.
Hej!
Hur kunde du tro att ni passade ihop?
Det gjorde jag inte, men det är förvirrande när nån är så snygg.
Ja, det vet jag alltför väl.
Har vi lektion idag, eller chillar vi bara?
Visst, förlåt.
Jag hoppas att ni gillade vår raska promenad genom Rysslands historia.
Vissa av er är osäkra. Okej, jag ser några stenansikten.
Okej. Jag gjorde mitt bästa.
Av uppenbara skäl vilar det numera en skugga över allt som är ryskt-
-men vi har pratat om en hel del intressanta personligheter.
Kom igen, vilka ryska ledare är era favoriter? Låt höra.
-Peter den store. -Peter den store.
Han gjorde stora framsteg inom utbildning, vetenskap och kultur.
En stor ledare, därav namnet. Mycket bra. Nån mer?
-Stalin. -Intressant.
Han lät avrätta miljontals av sina medborgare, men det var ju passande, Gina.
-Tack. -Nu vet han vad jag heter.
-Ja. -Din lilla bitch.
Vet ni vem min favorit är? Michail Gorbatjov.
Jag tänker alltid på honom så här års. Han avgick ju på juldagen 1991.
Många minns honom för glasnost och perestrojka-
-men vet ni vad jag beundrade mest hos honom?
Han var den förste ryske ledaren som satte sin fru främst.
Hans kritiker sa att han älskade henne mer än sitt land.
När hon gick bort släppte han en skiva som hette "Sånger till Raisa".
Den är riktigt bra. Lyssna på den.
Alla har alltid trott-
-att Gorbatjov ville avveckla den sovjetiska staten, men...
...jag tror inte att han ville det.
Visst, han insåg att förändringar måste göras.
Jag tror att han bara ville att unionen skulle överleva.
Gråter du?
Nej.
Ha ett fint lov, allihop. Hejdå.
Hör på.
Om läsarna bryr sig om era karaktärer, är de med på tåget.
Ett exempel: När jag tittade på tv igår kväll-
-visades "Livet är underbart".
Jag älskar rollfiguren George Bailey så mycket-
-att jag var tvungen att se hela filmen.
-Vad är "Livet är underbart"? -Skojar du?
"Varje gång en klocka ringer får en ängel sina vingar."
Är det en kristen film? Nej tack, i så fall.
Nej, den är inte direkt kristen.
Det är en julfilm, men... Ja, jag antar att den är lite kristen.
Så varje gång en klocka ringer får en ängel vingar?
-Precis. -Tänk om man är i en spelhall eller nåt?
Ja, det skulle bli tokmånga änglar.
Nej, det finns bara en ängel. Han heter Clarence.
-Clarence? Är det från Bibeln? -Från Korinthierbreven, tror jag.
Hittar du på det här? Religion är ett olämpligt samtalsämne.
Nej, det är en riktig film, som jag gärna skulle gett er i läxa att se-
-men det här är vår sista lektion.
Därför måste jag säga-
-att innan jag kom hit, trodde jag aldrig...
Förlåt, Grg, men jag har kemitenta om typ två minuter.
Javisst, ni kan gå. Ha ett härligt lov.
Och snälla, fortsätt skriva.
Tommy?
-Kompis. Du tar kål på mig. -Jag vet.
-Du måste lämna in det. -Jag vet.
Ditt sista utkast. Det är allt som krävs för att du ska bli godkänd.
Så fort jag nuddat det, är du godkänd.
Jag har jobbat häcken av mig. Jag vill verkligen att det ska bli bra.
-Kan jag lämna in det i eftermiddag? -Okej.
Perfekt.
Just det, jag har en annan stor nyhet. Jag klarade alla andra kurser.
Snyggt jobbat!
Till och med statistiktentan.
-Jaså? -Ja.
-Vad fick du? -Den sexigaste poängen nånsin: 69.
Wow, kom hit.
-D-plus, kompis. -Jag är stolt över dig.
Vilka jävla dumheter.
Min lärare i makroekonomi gav mig ett B.
Jag har aldrig fått nåt sämre än A. Hur känns det?
Dra åt helvete.
-Pluggar du ekonomi? -Oj!
Efter tre månader frågar han mig om mitt liv för första gången.
Förlåt.
Vad fan? Bad du Mo om ursäkt? Mår du bra? Är du döende?
Nej, men jag sov inte så bra i natt.
Glömde du att tända nattlampan?
Det finns några saker som bekymrar mig.
Jag måste till lektionen.
Mo? Oroa dig inte för ditt B. Jag har heller aldrig fått ett så lågt betyg-
-men jag kan tänka mig att det får en att känna sig mer...mänsklig.
-Såja. -Ordningen är återställd.
Det är okej att vara medioker, Mo.
-Varför suckar du? -Det är inget särskilt, bara...
...att du och hertigen av polotröjor ska till Wisconsin-
-och sen får jag aldrig bo med dig igen.
Jag vet inte hur jag ska klara mig utan dig.
Kom hit. Ge mig en kram.
-Du klarar dig. -Det kan inte du veta.
-Nu kör vi. -Okej.
Får jag kyssa dig?
Herregud, jag hatar när du ber om lov. Det är så pinsamt. Gör det bara.
Jag tror inte att Katie har förlåtit mig än.
Fäder och döttrar...
Du skulle ha sett pappas min-
-när jag sa att jag ville sluta plugga juridik och bli poet.
-Jag tror att jag kan göra den minen. -Gör det.
Jaså, poet, säger du? Vad...coolt.
Alla ni jävlar är likadana.
-Hej. -Hej.
Jag är klar. Hoppas att du gillar den.
Det hoppas jag också.
-Håll inte igen nu. -Ska bli, visst.
Du är bäst, Rooster!
Förlåt. Ta det lugnt, allihop.
-Har han varit i ett bibliotek förut? -En annan gång, vad jag vet.
Han avgudar dig.
Det gör han. Det gör många av de andra studenterna också.
De är ledsna för att du ska sluta, vilket är irriterande.
Jag tror att du överdriver, men tack. Alla kommer att klara sig.
Inte jag, Greg.
Jag sa ju att jag inte har många vänner här.
Jag är så glad att vi inte låg med varandra.
Den har jag hört förr.
Nej, jag blir konstig mot folk efter att jag har legat med dem.
Och oavsett hur det går-
-vill jag alltid få dem att tro att jag hatar dem lite grann.
Till slut slutar jag prata med dem.
Men jag gillar att prata med dig, och det vore synd om vi måste sluta.
-Du har väl en telefon? -Ja.
-Toppen. -Perfekt.
-Fan också. -Vadå?
Jag har ett förhandsexemplar av min nya bok som jag vill ge dig-
-för det är den första jag har skrivit med en kvinnlig huvudperson.
-Ge mig den. -Vänta lite.
Det är ingen Rooster-bok. Jag fick inte vara med och påverka omslaget.
Och...
Okej. Varsågod.
Greg? Hon har ju inget huvud.
Det fick inte plats på omslaget.
-Ronni? -Va?
-Kom och titta. -Nej.
Nej, det behövs inte.
-Vad är det? -Greg har skrivit en ny bok.
Ser du några kvinnor i biblioteket med en sån kropp?
Jag vet inte, och jag tänker inte kolla.
-Är du nöjd med dig själv nu? -Ja, det är jag.
Vad ska ni göra på lovet?
Lily och jag ska ses i New York efter jul.
Vi ska gå på Duchamp-utställningen.
-Vad kul. -Och kanske gå på några klubbar...
...och supa skallen av oss. Jag vet inte, förlåt.
Men ni låtsas att det är för Duchamp-grejen?
Ja, men vi kanske inte hinner det.
-Jag vet inte vem Duchamp är. -Du är min assistent!
-Okej. -Du borde komma och träffa oss i New York.
-Ja! Vi skulle ha så roligt. -Det vore kul.
Men jag kommer att vara i London. Med Archie.
-Okej... -Jag fattar.
Jag måste vänja mig vid att säga det högt.
Jag vill inte att de som bryr sig om mig blir besvikna.
-Okej, förlåt. -Ja, vi älskar dig.
-Ja. -Försök igen.
Jaså? Okej. Jag går tillbaka till Archie.
Usch! Ditt pervo!
-Ni är inte roliga. -Nej, vi är jätteroliga.
-Greg? Att lämna oss är ett hemskt beslut. -Tja...
Jag kommer att vara rektor här-
-tills Cristle släpar ut mitt lik från kontoret.
-Det tänker jag inte göra. -Jo.
-Jag ringer nån istället. -Ja, han är ju är lång.
Jag är väldigt arg på dig, Greg.
Jaså? Varför det?
Du satte ribban så högt för mig när det gäller män.
Jake bjöd ut mig på kaffe.
Han är trevlig. Han har bara haft några problem.
Och han är långt ovanför den ribban.
-Jaså? Vad bra. -Han är så snäll, och jag gillar hans hår.
Ja, han har fint hår.
Ibland när han ser på mig vet jag inte om han är frånvarande-
-eller om han vill mörda mig.
Men det är spännande.
Knack, knack.
Förlåt om jag förstör ert ögonblick.
Du förstör alla ögonblick.
Okej.
Jag måste bita i några sura äpplen idag-
-så det är lika bra att jag tar ett bett av det här-
-och tuggar metaforiskt på det.
Det är för att du pratar så som folk hatar dig.
Greg? Du och jag måste nog begrava stridsyxan.
-Varför skulle jag vilja göra det? -Jo...
Hon kan inte gå tillbaka till den idioten.
Herregud! Hur kan vår dotter gå tillbaka-
-till sin superstilige man som hon gillar att ha sex med?
Kan vi vara på samma våglängd för en gångs skull?
Det är vi.
Jag tycker att Archie är en arrogant skitstövel, som han alltid varit.
Vi måste ringa och avråda henne.
Var du inte precis på frukosten som du tvingade mig att gå på?
Det kvittar. Jag ringer.
-Vad gör du? -Räddar dig från dig själv.
-Ge mig mobilen. -Nej.
-Ge mig mobilen, Beth. -Nej, nej, nej.
Och nej, och nej, och nej. Och nu är den i min rumpa.
Ta den om du vill, men du brukade aldrig gilla sånt.
-Kom igen, Beth. -Okej.
Gör det enda du lovade henne att du inte skulle göra.
Då pratar hon aldrig med dig igen-
-och jag får nån att åka skidor med till jul. Jippi!
-Vill du bli full? -Det vill jag alltid.
Det är en varningsflagga.
Mamma blir så exalterad kring jul.
Vi ska bara vara i Wisconsin i fem dagar, men hon vill klä granen tre gånger.
Det blir för mycket julgranspynt. Följer du mig hem, hingsten?
Vi måste prata.
-Kan du sätta dig? -Varför tittar du inte på mig?
-Det är ju min grej. -Snälla.
Jag vill nog stå tills du berättar vad det är.
-Du är en fantastisk kvinna, Sunny. -Jag vet.
Och du kommer att bli en fantastisk mamma.
Och jag lovar att bli en makalös pappa åt Robin.
Barnet ska inte heta Robin, för fan.
Jag är fortfarande gift med Katie-
-och jag känner att jag måste fullfölja det.
Jag vill inte höra det här. Snälla, sluta.
Förlåt.
Jag visste att det här kunde hända, men inte att det skulle såra mig.
-Jag brukar inte bli sårad. -Du är ju mänsklig.
Jag har inte pratat färdigt. Gud, vad du älskar din egen röst.
Problemet är att jag också gör det.
Det här är ett misstag.
Ja.
Du väljer fel väg.
Okej, nu samlar jag mig. Det var allt.
Om vi inte skulle ha barn, skulle jag nog be dig dra åt helvete-
-skära sönder dina däck och gå vidare.
Men jag ska till Wisconsin imorgon.
Om du vill följa med, kom till mig vid åttatiden.
-Jag kommer inte dit, älskling. -Då får du skylla dig själv.
Och du kommer att ångra det.
Vinet är slut, så vi byter till bourbon-
-vilket jag tycker är hälsosamt och ansvarsfullt.
Jag dricker bara hembränt. Varför har du den här?
Jag fångade den, och nu är den min, enligt vikingatraditionen.
Det luktar inte gott där inne.
-Tja... -Förlåt, Bluey.
Man vänjer sig vid lukten. Jag har på mig den hemma ibland.
Du brukade driva med mig för att jag var fäst vid den här skolan-
-och nu älskar du den.
Be om ursäkt.
Jag ber om ursäkt. Jag älskar den.
Så varför slutar du?
För att jag sabbar för min dotter.
Du måste sluta med det. Du måste sluta leva för andra.
Själv gör jag helt enkelt det som gör mig glad.
Det vet alla.
Jag borde nog minska på det, men du borde definitivt göra det oftare.
Ja, jag försöker.
Vill du ha lite bourbon i ditt vinglas?
-Det är läggdags för mig nu. -Okej.
Jag måste göra en sak innan jag går.
Det här har irriterat mig.
Vänta lite.
Okej. Kroken sitter kvar. Sådär, ja.
Den är från Fortune Magazine. Det var den enda bilden jag hittade.
Jag ska vårda den ömt för alltid.
-Godnatt. -Godnatt.
Rör inte mobilen.
Det finns inga garantier efter att du har gått.
-Säg bara till, så stannar jag längre. -Jag klarar mig. Jag menar det.
-Är det säkert? -Ja, det är lugnt.
-Är du säker? -Ja.
-Säkert? -Nej.
-Okej. -Gör inte så.
Förlåt. Jag blev lite uppslukad av hela mamma och pappa-grejen.
Det var trevligt.
Det tog lång tid att komma över dig.
Så du kanske inte borde vara så hård mot Katie-
-för att hon kämpar med exakt samma sak.
Låtsas du på fullt allvar att du försökte lära mig en läxa nyss?
Lägg av. Jag vet aldrig vad jag sysslar med.
-Inte jag heller. -Jag vet.
Jag har läst din uppgift, Tommy. Den var fantastisk.
Jag borde inte säga det här, men jag gör det ändå.
Den var bäst i klassen.
Vad grymt!
Jag undrar vad din favoritdel är, men vill inte verka desperat.
Du borde fråga det.
-Vad var din favoritdel? -Din huvudkaraktär, Boone.
Stycket om att han klär sig som om han inte bryr sig, fast han gör det.
Jag kände direkt att jag visste vem han var.
Ja, för fan.
Men när han ser bilden på sig själv som barn, vänder allt.
-Då förändras allt. -Det är grejen med bra karaktärer.
Innerst inne vet de redan vilka de är och vilka de vill vara.
Allt de behöver är nån liten sak som väcker dem till liv.
Pappa erbjöd oss att bo i gästhuset-
-men jag tycker att vi tar in på Claridge's.
Då blir det som en semester. Det vore toppen.
Du har spenat mellan tänderna.
-Har du börjat packa än? -Den är kvar.
Jadå.
-Är det bättre nu? -Nej.
Nu, då?
Jag kan inte vara med dig.
Vad menar du?
Jag varit på många möten med lärare.
-Det här var det första jag gillade. -Det gläder mig.
Jag jobbar på Art's ikväll.
Kom förbi och säg hejdå. Jag kan sno pommes åt dig.
-Kommer Spooner och killarna? -Nej, de har åkt på lov redan.
Jaha. Okej, jag kommer förbi.
-Okej, vi ses där. -Okej.
Katie, vad fan? Där är du ju.
Vad bra, du hittade mig.
Du kan inte släppa en sån bomb och sen fly.
-Vi måste prata. -Nej.
-Jo. -Nej.
Jag vill inte vara med dig längre.
För att jag hade spenat i tänderna?
Du kommer alltid att ha spenat i tänderna för mig, bildligt talat.
-Vad som än hänt med dig är inte klokt. -Jaha, förlåt. Då tar jag tillbaka dig.
Sluta, Katie.
Jag älskar dig.
Jag är bara en pojke som står framför dig med hjärtat i handen.
-Herregud. Hör du dig själv? -Okej, få mig att förstå, då.
Oavsett vem jag vill att du ska vara, kommer du alltid att vara du.
-Är det dåligt? -Kom igen.
På nån nivå måste du veta att du inte är den bäste killen.
Kanske inte det. Okej.
Jag är faktiskt glad att vi blev ihop igen-
-även om det bara var i 36 timmar-
-för när det var mitt val, blev allt det här så mycket tydligare.
Jag pratade med mina vänner-
-och var rädd att de skulle bli besvikna för att jag tog tillbaka dig.
Och alla jag känner och älskar skulle bli det.
Inte Roscoe.
Nej, inte hunden Roscoe. Det har du rätt i.
Men det handlar inte om deras besvikelse.
Sanningen är att jag var så besviken på mig själv.
Jag behöver inte dig för att känna mig speciell.
Jag vet inte om du har hört det, men jag är en rockstjärna.
Jag saboterade mitt liv ihop med mamman till mitt barn – för din skull.
Förlåt mig.
Men i rättvisans namn var det där ditt eget verk, så jag...
Vet du vad? Nej.
Archie Bates?
Jag hoppas verkligen att du blir lycklig.
Det märks verkligen.
Jag vill skiljas, förresten.
Men det är ingen brådska. Juletiden är ju stressig. Vi löser det.
Hej, Dylan.
Jag har lämnat en julklapp till dig utanför ditt hus.
Se till att mata den.
Jag tänkte fråga om du ville gå till Art's med mig-
-men dina lampor är släckta, så du sover nog.
Jag kommer förbi imorgon för att säga hejdå. Okej. Vi ses.
Livet är underbart, bitch!
Jag sa ju att folk bryr sig.
Jag vet inte vad jag ska säga.
-Varför har du ingen tröja, Spooner? -Jag är en ängel.
-Jag och George gjorde vingarna. -Ja.
-Ni har inte sett filmen, va? -Nej, aldrig.
-Ge mannen en öl. -Ja, för fan. Kom igen, Greg.
Skål, då!
-Sunny? -Vi måste få tillbaka nyckeln.
-Sunny! -Sunny?
Sunny, han är här! Tack och lov hann han hit i tid.
Fan, jag glömde nästan. Fred och jag satte henne på ett tidigare flyg.
-Va? -Hon åkte för flera timmar sen.
Hon är äntligen fri.
Du ser ledsen ut. Behöver du din mamma?
Inte det?
Då så. Du kan väl låsa när du går?
Jag har en tid att passa.
Fortsättning följer.
-Jag vill inte prata om... -Ronni har nåt att säga.
Jag hatade den inte.
Jag beklagar det. Det måste varit svårt för dig.
Det var svårt för mig. Tack.
Jag ville bara tacka er för all varm choklad.
Tack, Darren. Tack, Marta.
-Hej, Susan. -Hej.
-Hur mår du? -Där är du ju.
-Du doftar så gott. -Okej.
Mammas flickvän Sharon är ett stort fan. Hon älskar dina böcker.
Hon tror inte på att jag känner dig. Vill du göra en snabb video åt henne?
-Varför kan inte...? -Dra åt helvete, Sharon! Dra åt helvete!
-Hur är det? -Du vet inte vem jag känner. Titta!
Hej. Hur står det till?
Okej, nu räcker det.
Okej, en till.
Hejdå.
-En gång för alla. -En gång för alla.
-Okej. Hejdå på riktigt. -Okej.
Hejdå.
-Rooster! -Hej.
Jag ville bara tacka dig för allt.
Du förändrade verkligen mitt liv.
Du förändrade ditt liv.
Dessutom har vi en stor nota, och jag har inga pengar.
-Det är lugnt. Jag fixar det. -Jaså? Tack.
Han sa att han betalar för allt. Beställ mer!
Du? Vill du säga nåt innan alla går?
-Nej, det vill jag inte göra. -Okej.
Hörni! Greg vill så gärna säga några ord.
Tack, Dylan.
Okej.
Hej. Vilken härlig överraskning.
Jag uppskattar verkligen att ni kom.
Jag är så lyckligt lottad...
...som har en underbar dotter.
-Herregud. -Där är hon. Det är Katie.
-De vet det. -Hon är bäst.
Jag försörjer mig på att skriva.
Jag är väldigt bra på ölpingis.
-Det stämmer. -Den bäste.
Vissa av er vet nog inte det här-
-men jag är ganska tafatt och bortkommen.
-Va? -Vi vet det.
Jag har nog aldrig känt att jag hört hemma nånstans.
Men ni fick mig att känna att jag hörde hemma här.
Och jag tackar er för det.
Jag kommer aldrig att glömma det.
Det är min bäste vän som står där.
Kom hit.
Jag gjorde slut.
För gott den här gången.
Okej.
Det är ditt liv, gumman. Du måste göra som du vill.
-Varsågod. -Ja!
Tack! Tack! Tack!
Jag är så lycklig!
-Förlåt. Mår du bra? -Ja.
-Är det säkert? -Jag mår jättebra.
Okej.
-Det är så vackert här. -Ja.
Jag kommer att sakna det här stället.
Åk inte härifrån för min skull.
Vadå?
Jag vill inte att du ringer varje dag från Florida med din sorgsna röst.
"Hej, Katie."
Det där var skrämmande likt.
Gumman, jag bara...
Jag vill inte stanna här och göra ditt liv komplicerat.
Visst, men det gör du nog var du än är.
Du har inte fel.
Hej, Greg. Ett ögonblick.
Oj. Det där är inget bra läte på telefon.
Jag ger ifrån mig läten, Greg. Det vet du. Vad kan jag hjälpa dig med?
Tänk om jag vill komma tillbaka nästa termin?
-Vore det löjligt av mig? -Nej.
Det skulle göra många människor glada här.
Dessutom kan du och jag göra vårt sista ryck tillsammans då.
Vad menar du?
De gav din exfru mitt jobb. Hon blir Ludlows nya rektor.
Graham berättade precis det. Vi påbörjar överlämningen nästa termin.
Jag visste inte...
Hur mår du?
Vet du vad?
Det är en vacker kväll, Greg. Jag tänker njuta av den.
God jul, kompis.
God jul, Walt.
Översättning: Martin Almskog